Провадження №2/521/2369/24
24 вересня 2024 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, припинення права власності та приведення земельної ділянки у попередній стан, шляхом знесення об`єкта нерухомості,
Відповідно до довідки №123 від 07.04.2020, виданої ТОВ «АБТІ», під час поточної інвентаризації виявлено, що господарча будівля під літ. «А» побудована до 05.08.1992 року, відповідно до пункту 3.2 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 за №127, не належить до самочинного будівництва.
Згідно з технічним паспортом, виданим 07.04.2020 ТОВ «АБТІ» на замовлення ОСОБА_1 проведено технічну інвентаризацію господарчої будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому у графі «Рік спорудження/реконструкції» зазначено 1992 рік. В обгрунтування позову позивач зазначає, що технічний паспорт на будинок не підтверджує право власності та, відповідно, не заміняє собою свідоцтво про право власності чи інший правовстановлюючий документ, не дають право володіти, користуватись чи розпоряджатись нерухомістю це лише документ, який фіксує технічні дані об`єкта та не являється правоустановчим документом.
Згідно з інформацією Одеської міської ради від 27.10.2023 за № 3713/1-мр, Одеська міська рада не приймала рішень щодо передачі ОСОБА_1 або іншим особам у власність/користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з листом комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 08.11.2023 за №4037/03.01-09, станом на 31.12.2012 інформація про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 відсутня. В КП «БТІ» ОМР наявний лише технічний паспорт на нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 24 146, 4 кв. м, по АДРЕСА_1 , виготовлений на замовлення заводу «ОРІОН», що свідчить про відсутність технічної інвентаризації на господарчу будівлю, площею 38 кв. м по АДРЕСА_1 .
На час проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 документів, які б свідчили про прийняття до експлуатації об`єкта нерухомості, площею 38 кв. м по АДРЕСА_1 подано не було та не існувало. Крім того, позивач зазначає, що господарчої будівлі, площею 38 кв. м по АДРЕСА_1 ніколи не існувало як об`єкта нерухомого майна.
Також, Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради ФОП ОСОБА_1 07.06.2019 за №01-08/855 видано паспорт прив`язки на стаціонарну тимчасову споруду павільйон (загальна площа твердого покриття 24,00 кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 . Строк дії паспорту визначено до 30.05.2020 та у подальшому продовжено до 30.05.2023. В подальшому термін дії паспорту не продовжувався, нові паспорти прив`язки ФОП ОСОБА_1 за вищевказаною адресою не видавались.
Також листом Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 09.11.2023 №1239/01-16 окружну прокуратуру поінформовано, що Управлінням проведено огляд тимчасової споруди, належної ФОП ОСОБА_1 , за результатом якого встановлено факт розміщення тимчасової споруди після закінчення терміну дії договору, про що складено акт обстеження від 15.08.2023 за №133146 та припис.
Також повідомлено, що наразі проект рішення про демонтаж вказаної тимчасової споруди до Виконавчого комітету Одеської міської ради Управлінням не готувався.
Під час розгляду справи представник Малиновської окружної прокуратури міста Одеси позовну заяву підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі, заперечень проти заочного розгляду справи не надала. У відкритому судовому засіданні просила розгляд справи провести у її відсутність.
Під час розгляду справи представник Одеської міської ради позовну заяву підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі, заперечень проти заочного розгляду справи не надала. У відкритому судовому засіданні просила розгляд справи провести у її відсутність.
Відповідач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місцезнаходження, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, за відсутності заперечення позивача та представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час здійснення спірної реєстраційної дії, надалі Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону, державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законом порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носії інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиний та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом (ст. 22 Закону).
Частиною 1 статті 24 Закону визначено, що підставами для відмови в державній реєстрації є, зокрема, обставини, коли заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.
Згідно ч. 2 ст. 18 Закону, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2015 за №1127.
Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені вказаним Порядком.
Відповідно до п. 40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.
Згідно з п. 42 Порядку (в редакції чинній на час здійснення спірної реєстраційної дії), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:
1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.
Уразі, коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що буди закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських ради, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ст. 31 Закону (в редакції чинній на час здійснення спірної реєстраційної дії), для проведення державної реєстрації права власності індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що буди закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських ради, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості не проводилась державна реєстрація прав власності, подаються:
1) Виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;
2) Документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстроване в Державному реєстрі прав.
Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.
Разом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що державному реєстратору не подано жодного документу, передбаченого ст. 31 Закону України» Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до довідки №123 від 07.05.2020, виданої ТОВ «АБТІ», під час поточної інвентаризації виявлено, що господарча будівля під літ. «А» побудована до 05.08.1992 року, відповідно до пункту 3.2 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 за №127, не належить до самочинного будівництва.
Згідно з технічним паспортом, виданим 07.04.2020 ТОВ «АБТІ» на замовлення ОСОБА_1 проведено технічну інвентаризацію господарчої будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . У графі «Рік спорудження/реконструкції» зазначено 1992 рік (а. с. 40).
Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 за №127, технічний паспорт документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №752/9104/18, з огляду на норми Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 за №127, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №582/5573, технічний паспорт на будинок не підтверджує право власності та, відповідно, не заміняє собою свідоцтво про право власності чи інший правовстановлюючий документ, не дають право володіти, користуватись чи розпоряджатись нерухомістю це лише документ, який фіксує технічні дані об`єкта.
Таким чином, технічний паспорт лише підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна та не являється правоустановчим документом.
Суд погоджується із доводами сторони позивача про те, що довідка про резервування у реєстрі поштового обслуговування поштової адреси щодо об`єкту, не є документом, що підтверджує або присвоює юридичну адресу, оскільки акціонерне товариства «Укрпошта» не наділене законною компетенцією для вчинення подібних дій, а тому подібна довідка не може бути підставою для державної реєстрації нерухомого майна та не має правовстановлюючого характеру.
Так, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів, зокрема, в галузі житлово-комунального господарства, визначено у статі 30 цього Закону.
Відповідно до п. п. 10 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.
Згідно зі ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», адресою об`єкта нерухомого майна є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, споруда, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини третьої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради. У містах з районним поділом за рішенням міських ради повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися виконавчим органам районних в місті рад.
Адреса не присвоюється: 1) тимчасовим спорудам; 2) будівлям та спорудам, що є приналежністю відповідної будівлі або споруди або їх складовою частиною; 3) іншим об`єктам нерухомого майна, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна.
З метою створення умов для реалізації та захисту майнових та особистих немайнових прав фізичних та юридичних осіб, прав та інтересів територіальної громади, виконавчим комітетом Одеської міської ради було прийнято рішення «Про затвердження Положення про Адресний реєстр міста Одеси» № 809 від 28.07.2009 (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до пункту 1.1 зазначеного Положення, Адресний реєстр міста Одеси - це електронна база даних, яка містить відомості про адреси об`єктів нерухомого майна, розташованих на території міста Одеси.
Згідно п. 1.6 Положення довідка з Адресного реєстру міста Одеси це документ, який свідчить про внесення запису до Адресного реєстру. У Адресному реєстрі формуються наступні види довідок: 1) про резервування адреси об`єкта нерухомого майна; 2) про відповідність адреси об`єкта нерухомого майна.
Пунктом 1.3 Положення передбачено, що адміністратором Адресного реєстру є комунальне підприємство «Право», що має повний доступ до електронної бази даних і відповідає за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Адресному реєстрі, видає довідки з Адресного реєстру.
З огляду на викладене, виключно КП «Право» уповноважене на видачу довідки про резервування адреси з Адресного реєстру міста Одеси.
Згідно пунктів 3.1-3.3 Положення резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об`єкта або уповноваженої ним особи, зокрема у випадках визначення можливості надання адрес.
Відповідно до п. 3.2. Положення надання та зміна адрес без їх попереднього резервування забороняється.
Із інформації Комунального підприємства «Право» Одеської міської ради від 30.10.2023 № 349, від 27.11.2023 №375 адреса «місто Одеса, вулиця Степова, 9» в Адресному реєстрі міста Одеси наявна з моменту його створення, як електронної бази у 2009 році, проте, резервування вказаної адреси не здійснювалося та відповідна довідка з Адресного реєстру міста Одеси не видавалась, ОСОБА_1 з замовленням на її резервування не звертався (а. с. 50-51).
Пунктом 4.4. Положення передбачено, що на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об`єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об`єкт, та документів, які підтверджують особу заявника.
Таким документом має бути відповідне розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.
За інформацією Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 24.11.2023 за №2081-11.1-31 в перевірених документах Одеської міської ради та її Виконавчого комітету з 1992-2014 роки, Іллічівської районної адміністрації (Виконавчий комітет Іллічівської районної ради народних депутатів) за 1992-2002 роки, Малиновської районної адміністрації за 2003-2015 роки, рішення (розпорядження) щодо присвоєння господарській будівлі адреси: АДРЕСА_1 не знайдено (а. с. 54).
Зазначене свідчить про проведення реєстрації прав на нерухоме майно за відсутності документа, що підтверджує присвоєння адреси.
Суд погоджується із доводами сторони позивача про те, що вказана адреса, а саме: АДРЕСА_1 самовільно використана заявником та внесена державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з порушенням вимог законодавства, без її присвоєння в установленому порядку та без документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Як зазначалось, у пункті 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ( в редакції чинній на час здійснення спірної реєстраційної дії), документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається лише у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Відомостей щодо реєстрації за ОСОБА_1 прав власності або користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.
Згідно з інформацією Одеської міської ради від 27.10.2023 за 3713/1-мр, Одеська міська рада не приймала рішень щодо передачі ОСОБА_1 або іншим особам у власність/користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 48).
Відповідно до листа від 20.11.2023 за №01-19/2013 Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради вбачається, що Одеською міською радою не приймались рішення про передачу ОСОБА_1 або іншим особам у власність, користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 (з урахуванням літер та дробів) у м. Одесі (а. с. 49).
Листом Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 24.11.2023 за №2081-11.1-31 зазначено, що в перевірених документах Одеської міської ради та її Виконавчого комітету з 1992-2014 роки, Іллічівської районної адміністрації (Виконавчий комітет Іллічівської районної ради народних депутатів) за 1992-2002 роки, Малиновської районної адміністрації за 2003-2015 роки, Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради за 1992-2008 роки, рішення (розпорядження) щодо передачі у власність, користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не значиться (а. с. 54).
Згідно з листом комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 08.11.2023 за №4037/03.01-09, станом на 31.12.2012 інформація про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 відсутня. В КП «БТІ» ОМР наявний лише технічний паспорт на нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 24 146, 4 кв. м, по АДРЕСА_1 , виготовлений на замовлення заводу «ОРІОН» (а. с. 45).
Частиною 2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у випадку якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
Отже, одним із необхідним документів для державної реєстрації права власності є документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до листа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 21.11.2023 №01-6/293-пр, в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо видачі документів дозвільного/декларативного характеру на об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 . Також до Управління не надходили та Управлінням не реєструвались документи дозвільного/декларативного характеру на виконання будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту за вказаною вище адресою (а. с. 46).
Отже, на час проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 документи, які б свідчили про прийняття до експлуатації об`єкта нерухомості, площею 38 кв. м по АДРЕСА_1 були відсутні.
Задовольняючи позов, суд погоджується і з доводами сторони позивача про те, що господарча будівля, площею 38 кв. м. по АДРЕСА_1 не є об`єктом нерухомого майна.
Так, із матеріалів справи вбачається, що 12.06.2019 між Управлінням споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №ТС-805/19 на право користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницькою діяльністю (а. с. 56).
Відповідно до п. 2.1 Договору Управління споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради надало ФОП ОСОБА_1 право за плату тимчасово використовувати місце під розташування тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності загальною площею 24 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 на територіях, які є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси. Строк дії договору визначено до 30.05.2020 та у подальшому продовжено до 30.05.2023.
Згідно з листом Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 09.11.2023 №1239/01-16 строк дії договору №ТС-805/19 сплинув 30.05.2023, ФОП ОСОБА_1 з приводу продовження вказаного договору до Управління не звертався (а. с. 55).
Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради ФОП ОСОБА_1 07.06.2019 за №01-08/855 видано паспорт прив`язки на стаціонарну тимчасову споруду площею 24,00 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Строк дії паспорту визначено до 30.05.2020 та у подальшому продовжено до 30.05.2023 (а. с. 58-60).
Згідно з листом Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 01.11.2023 №01-15/278п, строк дії паспорту прив`язки №01-08/855 сплинув 30.05.2023, термін дії останнього не продовжувався Департаментом, заяв від ФОП ОСОБА_1 на продовження терміну дії вказаного паспорту прив`язки не надходили до Департаменту. Нові паспорти прив`язки ФОП ОСОБА_1 за вищевказаною адресою не видавались. (а. с. 66-67).
Також листом Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 09.11.2023 №1239/01-16 окружну прокуратуру поінформовано, що Управлінням проведено огляд тимчасової споруди, належної ФОП ОСОБА_1 , за результатом якого встановлено факт розміщення тимчасової споруди після закінчення терміну дії договору. Проект рішення про демонтаж вказаної тимчасової споруди до Виконавчого комітету Одеської міської ради Управлінням не готувався (а. с. 55).
Огляд споруди по АДРЕСА_1 проведено за участі спеціаліста доцента кафедри будівельної діяльності Одеської державної академії будівництва та архітектури ОСОБА_2 . Оглядом зафіксовано, що об`єкт по АДРЕСА_1 є тимчасовою спорудою, площею 38 кв. м. Вказана споруда є тимчасовою, оскільки фундамент є тимчасовим, його конструкція не відповідає нормам для постійної споруди, на вигляд зроблена з бетонної заливки, товщиною 8-10 см. вироблене зверх асфальту, тобто фундамент являє собою вирівнюючий майданчик. Товщина стін, разом з утепленням складає приблизно 20 см, стіни виготовлені з металу.
Також, спеціалістами Одеської державної академії будівництва та архітектури на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2023 у справі №521/6589/23 та постанови Малиновської окружної прокуратури м. Одеси від 18.04.2023 проведено обстеження господарчої споруди по АДРЕСА_1 на предмет підготовки висновку щодо відповідності об`єкта дослідження критеріям нерухомого майна.
За результатами обстеження вищевказаного об`єкта посадовими особами Одеської державної академії будівництва та архітектури 06.11.2023 складено Звіт щодо невідповідності критеріям нерухомого майна споруди, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 79-86).
Так, у вищевказаному Звіті викладено наступні висновки:
обстежувана споруда огляду одноповерхова;
призначення споруди підприємницька діяльність (торгівля);
споруда виготовлена з полегшених матеріалів та конструкцій;
обстежувана споруда встановлена без улаштування фундаменту, має обпирання поверхи вирівнюючої бетонної площадки змінної товщини 20…100 мм та безпосередньо по асфальтовому покриттю;
обстежувана споруда може бути вільно переміщена у просторі.
За всіма ознаками, згідно п. 2 ст. 28 Закону України» Про регулювання містобудівної діяльності», обстежувана споруда огляду (господарська будівля за адресою: АДРЕСА_1 ) - є тимчасовою спорудою, яка не відповідає критеріям нерухомого майна.
Таким чином, за адресою місцезнаходження зареєстрованого спірного об`єкта нерухомого майна розміщується тимчасова споруда, а не нерухоме майно.
Згідно положень ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати в просторі.
Положеннями ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч.4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.
Отже, не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею.
Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №203/4180/15-ц.
Таким чином, державним реєстратором, в порушення вимог ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» зареєстровано право власності ОСОБА_1 на тимчасову споруду за адресою: АДРЕСА_1 як об`єкт нерухомості.
Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 та ст. 21 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання незаконним рішення органу влади. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Частиною 1 статті 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 № 916/1415/19, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Ураховуючи викладене, за результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів, державний реєстратор повинен був відмовити у реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості.
Разом з цим, подані ОСОБА_1 документи на реєстрацію права власності на спірну господарчу будівлю, не давали змоги державному реєстратору зареєструвати право власності на цей об`єкт, оскільки не підтверджували заявлених на нього прав ОСОБА_1 та вищевказаний об`єкт є тимчасовою спорудою.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Статтею 13 Конституції України визначено, що від імені Українського народу права власника землі здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.
У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Згідно зі ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі і не рухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Частиною 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо.
Згідно зі ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальній громаді міста, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
З наведеного вбачається, що земельна ділянка під зазначеною будівлею знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, яка відповідно до ч.1 ст. 142 Конституції України, п. «б» ч.1 ст. 8, ст. 83 ЗК України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділена повноваженнями власника цієї земельної ділянки, та яка не приймала рішення про передачу земельної ділянки у власність або користування з метою її забудови.
Згідно із ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатом аукціону.
Відповідно до статей 124-126 ЗК України, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.
Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не було відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Враховуючи викладене, господарча споруда за адресою: АДРЕСА_1 , в розумінні статті 376 Цивільного кодексу України, є об`єктом самочинного будівництва, оскільки розміщена на земельній ділянці, що не було відведена для цієї мети.
Частиною 4 статті 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснили (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №642/1536/17-ц сформовано наступний правовий висновок: системний аналіз положень ст. 376 ЦК України, ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила самочинне будівництво.
Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п. п. 39,40 постанови у справі №911/3454/17 від 27.10.2020 обґрунтовано визначено, що за змістом частини 4 статті 376 ЦК України збудований об`єкт нерухомості може бути знесений як особою, яка здійснила самочинне будівництво, так і особою яка здійснює самочинне будівництво. У разі, якщо право власності чи право користування земельною ділянкою не оформлене, забудови цієї земельної ділянки порушує права третіх осіб.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №822/2149/18, у випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (землекористувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила самочинне будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
Власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, зокрема земельною ділянкою, шляхом відновлення її до попереднього стану, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 лютого 2020 року у справі № 458/1046/15 (провадження № 61-976св18), висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 статті 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Частиною 2 статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
З урахуванням викладеного, встановлено, що самочинне будівництво господарчої будівлі, яка фактично є тимчасовою спорудою проведено за рахунок земель комунальної власності Одеської міської ради, яка ОСОБА_1 у власність або у користування для вищевказаних цілей не передавалась.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим, законним, а позовні вимоги знайшли своє підтвердження наявними в матеріалах справи і дослідженими судом доказами. Отже, захист інтересів держави потребує покладення судом обов`язку на ОСОБА_1 усунути перешкоди територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою через приведення її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно збудованої господарчої будівлі (тимчасової споруди), загальною площею 38 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснення незаконної реєстрації права власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 порушує права територіальної громади міста Одеси на земельну ділянку, що є підставою для захисту інтересів держави в особі Одеської міської ради шляхом визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора з подальшим припиненням права власності ОСОБА_1 на господарчу будівлю, загальною площею 38 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Судовий збір по справі складає 8052 гривень, які були сплачені Одеською обласною прокуратурою 18 грудня 2023 року за подання позову на підставі платіжної інструкції № 3132 (а. с. 113) та 1 342 грн., які сплачені Одеською обласною прокуратурою 15 грудня 2023 року за подання заяви про забезпечення позову на підставі платіжної інструкції № 3105 (а. с. 129).
За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 376, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 267, 268, 280 ЦПК України, суд
Зобов`язати ОСОБА_1 привести земельну ділянку комунальної власності у попередній стан, шляхом знесення господарчої будівлі під літ. А (тимчасової споруди), загальною площею 38 кв. м по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення виготовлено 04 жовтня 2024 року.

Суддя: Ю.В. Тополева