Провадження № 2-з/389/38/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року місто Знам`янка

Суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області Берднікова Галина Володимирівна, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До суду, 10 грудня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, в якій позивач просить у порядку розподілу спільного майна подружжя виділити йому в натурі та визнати за ним право власності в цілому на транспортний засіб - легковий автомобіль DASIA SANDERO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишити у власності відповідача невід`ємні поліпшення в будинку АДРЕСА_1 .

Одночасно зі вказаною позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить накласти арешт майна та заборонити відповідачу ОСОБА_2 користування легковим автомобілем DASIA SANDERO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також заборонити їй вчиняти будь-як дії, як то: реконструкція, ремонт, перепланування, перебудова, добудова, тощо щодо житлового будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказано, що 27 вересня 2008 року сторони зареєстрували шлюб, мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час спільного проживання за рахунок спільних коштів та праці ними придбане майно, яке знаходиться у будинку та господарсько-побутових будівлях і спорудах АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 (був успадкований нею) та здійснено невід`ємні поліпшення будинку на суму не менше 250000 грн. Також, 04 січня 2024 року на ім`я ОСОБА_2 ними придбано легковий автомобіль DASIA SANDERO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю приблизно 5000 євро. З літа 2024 року дружина забрала їх автомобль, залишила з ним їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 та пішла жити за невідомою адресою в м.Знам`янка. Крім того, відповідач подала до Знам`нського міськрайонного суду позов про розірвання шлюбу, розглд справи відбувся 19 листопада 2024 року. Та як власник житлового будинку відповідач зняла його з реєстрації. Після таких дій, він проживши в зареєстрованому шлюбі понад 16 років і вклавши усі свої доходи і працю в її будинок і машину, яку вона забрала, залишився ні з чим, тому змушений звернутися до суду з позовною заявою про розподіл спільного майна подружжя.

Так як, відповідач забрала вказаний автомобіль, яким користується і приховує місце його знаходження. А також може розпочати ремонтні роботи невстановленого обсягу в житловому будинку АДРЕСА_1 , що може призвести до пошкодження або знищення виконаних в період зареєстрованого шлюбу невід?ємних поліпшень цього будинку, і це реально може утруднити або взагалі зробити неможливим подальше виконання рішення суду у випадку задоволення його позовних вимог, виникла необхідність у забезпечені позову. Зважаючи на викладене та положення ст.149,150 ЦПК України, вважає співмірним із заявленими вимогами та існуючими обґрунтованими ризиками щодо майна застосування такого виду забезпечення позову, як арешт майна та заборона відповідачу ОСОБА_2 користування легковим автомобілем DASIA SANDERO, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також заборони вчиняти будь-як дії як то реконструкція, ремонт, перепланування, перебудова, добудова, тощо щодо житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України заява розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача.

Згідно зі ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13 січня 2011 року у справі "Кюблер проти Німеччини", заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Виходячи з наведених заявником обставин, предмета позову та наданих доказів,пов`язаності заходів забезпечення позову з предметом позову та співмірності таких заходів заявленим позивачем вимогам, співвідносячи негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, суд приходить до висновку, що на даному етапі достатнім заходом забезпечення позову буде арешт транспортного засобу. Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. На думку суду таке обмеження є логічними і справедливим до вирішення спору про розподіл спільного майна подружжя по суті. Застосування такого заходу забезпечення позову як арешт майна не обмежить прав відповідача, і водночас забезпечить реальний захист прав позивача у випадку прийняття рішення на його користь.

Разом з цим, вимога щодо заборони відповідачу в користуванні автомобілем задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не наведено достатніх підстав для заборони ОСОБА_2 користуватись даним автомобілем, а отже таких захід забезпечення позову може привести до невиправданого обмеження її прав як власника щодо права користування належним майном.

Також не підлягає задоволенню, як негобгрунтована, і вимога щодо заборони вчинення відповідачем будь-яких дій щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , як то його реконструкція, ремонт, перепланування, перебудова, добудова, тощо, оскільки як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позовної заяви та доданого до неї акта від 05 грудня 2024 року, позивач проживає у житловому будинку, в якому в період його з відповідачем шлюбу було здійснено як він вказує, невід`ємні поліпшення, а відповідач з літа 2024 року проживає за іншою адресою.

Відтак заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню шляхом накладення арешту на транспортний засіб.

Суд відзначає, що у разі зміни обставин справи, або ж виникнення нових, позивачне позбавлений можливості знову подати заяву про забезпечення позову.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Міри по застосуванню зустрічного забезпечення позову судом не приймалися.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258- 260, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на легковий автомобіль марки DASIA SANDERO, 2014 року випуску, об`єм двигуна 1149 см-3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який 04 січня 2024 року зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні іншої частини вимог заяви, відмовити.

Стягувач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання протягом 3 (трьох) років.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного судупротягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Дата складення ухвали 11 грудня 2024 року.

Суддя Г.В. Берднікова