Номер провадження: 22-ц/813/3212/24
Справа № 495/6311/23
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про захист прав споживачів, визнання неправомірною бездіяльність та припинення зобов`язання, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Прийомової О.Ю. 07 листопада 2023 року у м. Білгород-Дністровський Одеської області, -

встановила:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із позовом до АТ «Перший Український міжнародний банк» про захист прав споживачів, визнання неправомірною бездіяльність та припинення зобов`язання, в якому, з урахуванням уточнень, просила суд визнати недійсним правочин, а саме факт прийняття ОСОБА_1 публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування при укладені заявки на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеної 22.09.2017 року за № 01.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 22.09.2017 року між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» була укладена заява № 01 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та була видана кредитна картка з кредитним лімітом у розмірі 20000,00 грн., строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу визначались відповідно до умов ДКБО, хоча в даній заяві взагалі не має мови про строк дії кредитного ліміту, процентну ставки та мінімальний платіж, як передбачено законодавством України.

Після отримання даної картки ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та вчасно сплачувала відсотки, у зв`язку з чим кредитний ліміт у лютому 2022 року складав 23000,00 грн., хоча даними коштами остання вже не користувалась.

Після початку введення воєнного стану на території України ОСОБА_1 втратила роботу та перестала сплачувати будь-які платежі за кредитом, при цьому у червні 2023 року АТ «ПУМБ» збільшило кредитний ліміт до 26000,00 грн. без згоди на те позивачки.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась зі зверненням до АТ «ПУМБ» з проханням видати виписку по рахунку, розрахунок заборгованості та довідку про стан заборгованості, але на всі звернення банк ніяким чином не відреагував.

У заяві № 01 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб є посилання на те, що ОСОБА_1 приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ», але будь-яких підтверджуючих фактів підпису та те, що позивач дійсно була з нею ознайомлена, не має.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 звернулась із відповідним позовом до суду.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.11.2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач перестала вносити будь-які платежі за кредитом, однак незважаючи на це, у червні 2023 року АТ «ПУМБ» збільшило кредитний ліміт до 26000,00 грн., що порушило права ОСОБА_1 .

Крім того, орієнтовна загальна вартість кредиту складається із тіла кредиту, відсотків, комісії та інших платежів, однак не вказано, яка саме сума є відсотками, комісією (яка законом передбачена у безоплатному вигляді) та невідомо, що входить до інших платежів.

Сторони про розгляд справи на 15.10.2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.09.2017 року між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» було укладено договір № 01.

22.09.2017 року ОСОБА_1 підписала заяву № 01 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та останній була видана кредитна картка із кредитним лімітом 20000,00 грн. (а.с.9).

Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 01 від 22.09.2017 року вбачається, що станом на 26.05.2023 року кредитний ліміт було збільшено до 26000,00 грн. (а.с23).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довела недійсність правочину, а саме факту прийняття нею публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування при укладанні заяви на приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеної 22.09.2017 року за № 01.

Так, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України, ч. 3 ст. 215 ЦК України), обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

У даному випадку, оскільки оспорюваний позивачем договір про надання споживчого кредиту був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали потрібний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення спірного договору позивач не заявляла додаткових вимог щодо надання додаткової інформації щодо умов договору та у подальшому виконувала їх протягом значного часу - п`яти років; зміст кредитного договору містить повну інформацію про умови кредитування, вартість кредиту, процентну ставку, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для визнання недійсним правочину, оскільки під час розгляду справи позивачем не надано доказів наявності одночасно всіх ознак, які свідчать про те, що умови кредитного договору від 22.09.2017 року є несправедливими відповідно до приписів ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду про необхідність відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про захист прав споживачів, визнання неправомірною бездіяльність та припинення зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивач перестала вносити будь-які платежі за кредитом, однак незважаючи на це, у червні 2023 року АТ «ПУМБ» збільшило кредитний ліміт до 26000,00 грн., що порушило права ОСОБА_1 , є необгрунтованими, оскільки, за умови невикористання апелянтом кредитних коштів, збільшення кредитного ліміту не може вплинути на розмір заборгованості та, відповідно, не порушує права позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що орієнтовна загальна вартість кредиту складається із тіла кредиту, відсотків, комісії та інших платежів, однак не вказано, яка саме сума є відсотками, комісією (яка законом передбачена у безоплатному вигляді) та невідомо, що входить до інших платежів, є безпідставними, оскільки з наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19.07.2023 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становила 38866,33 грн., яка складалась із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25906 грн., та заборгованості за відсотками в сумі 12960,33 грн.

З викладеного вбачається, що Банком не включено до суми заборгованості комісію, пеню та/або інші платежі, не передбачені кредитним договором.

Також колегією суддів надано оцінку доказам щодо активації картки апелянтом, отримання кредитних коштів з власної ініціативи, про що прямо зазначено у позовній заяві ОСОБА_1 , користування карткою протягом п`яти років, здійснення часткового погашення заборгованості по кредитному договору, що підтверджується банківською випискою, яка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки, тобто, вказані обставини підтверджують те, що воля ОСОБА_1 була спрямована на укладення із Банком кредитного договору, з умовами якого апелянт, на момент його укладення, погодилась у повному обсязі, однак вирішила оскаржити такі умови лише після втрати можливості сплачувати платежі за кредитним договором, про що також зазначено самою ОСОБА_1 у позовній заяві.

Відповідно, вказані обставини свідчать про відсутність фактів порушення прав позивача з боку Банку, та унеможливлюють задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.11.2023 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 21 жовтня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе