У Х В А Л А

(Про залишення заяви без руху)

Справа №348/2568/24

24 жовтня 2024 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Солодовніков Р.С., дослідивши на предмет дотримання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Надвірнянської міської ради про визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

До Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 21.10.2024 звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому просить визнати право власності на гараж за адресою: АДРЕСА_1 , який не був оформлений за життя батьком.

Вивчивши подану заяву та долучені до неї документи, прихожу до висновку, що подана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог статей 175,177 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), а саме:

В порушення п.2 ч. 3 ст. 175 ЦПК у позовній заяві не зазначені: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у сторін.

Відповідно до п.6, 8, 10 ч.3 ст.175 ЦПК позивачем в позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно із п.9 ч.1 ст.176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності - дійсною вартістю нерухомого майна.

Матеріали позову містять відомості про інвентаризаційну вартість гаражу.

Інвентаризаційна вартість - це ціна нерухомого об`єкта з урахуванням вартості його відновлення, тобто ступінь зносу плюс ціни на будматеріали і необхідні роботи. Цю вартість розраховує Бюро технічної інвентаризації за відповідним запитом.

Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавств, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості на час розгляду справи.

З огляду на положення п.9 ч.1 ст.176 ЦПК України, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна, поняття якої є за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості.

Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав» № 1440 від 10.09.2003 року ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Вартість майна визначається відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». За статтею 3 зазначеного Закону незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Таким чином, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження визначеної дійсної вартості нерухомого майна.

Перевірити ціну вищевказаного майна, визначити фактичне місце знаходження та визначити загальну ціну позову шляхом арифметичних дій, у суду немає можливості.

Таким чином, позивачу, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, необхідно провести оцінку нерухомого майна, на яке він просить визнати за собою право власності, звернувшись до відповідного експерта (оцінщика), надавши суду звіт (висновок про ринкову оцінку вартості нерухомого майна), тощо або іншим чином визначити дійсну вартість нерухомого майна.

Згідно із ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011 року, судовий збір за подачу заяви у справах позовного провадження, яка подана фізичною особою справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Таким чином, від ціни позову залежить розмір судового збору, який необхідно сплатити при поданні позову.

Відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Отже, позивачем для визначення правильної ціни позову необхідно надати відомості на підтвердження дійсної вартості спірного майна на момент звернення з позовом до суду, на підставі яких можливо буде визначити ціну позову та правильно розрахувати суму судового збору, що підлягає сплаті.

Оскільки ціна позову підлягає уточненню, суд при вирішенні справи по суті, в силу ст. 141 ЦПК України та вимог Закону України «Про судовий збір» повинен вирішити питання розподілу судових витрат по справі, тому позивачу слід визначитись із ціною позову в частині дійсної вартості майна, та доплатити судовий збір у разі необхідності.

Щодо вимог про визнання права власності на самовільно збудоване майно зазначаю наступне.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб...

Враховуючи викладене, позивач в обґрунтування позову, не зазначив якими діями (бездіяльністю) зазначений у позові відповідач Надвірнянська міська рада порушила, не визнає або оспорює права позивача.

Згідно із ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Формою розгляду справ цивільної юрисдикції є провадження ( позовне, наказне та окреме).

Враховуючи характер позовних вимог, спір повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, відповідно до ч.3 ст.15 ЦПК України.

Справа позовного провадження характеризується наявністю двох сторін з протилежними інтересами і спірністю їх майнових та особистих немайнових правовідносин, які передаються на розгляд суду.

Отже, передумовою звернення до суду в порядку позовного провадження є наявність спірних правовідносин та необхідність захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав і обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

В обґрунтування свого позову, позивач не зазначив які саме права, свободи та охоронювані законом інтереси порушені, хто є порушником прав, і якими діями їх порушено, та чому вирішення є неможливим без судового втручання, оскільки відповідно до ст.3 ЦПК України до суду можна звертатись за захистом свої прав, свобод і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позивач повинен зазначити виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, зокрема щодо обставин набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, узаконення самовільного об`єкту нерухомості, на які позивач просить визнати право власності.

Відповідно до діючого законодавства України, необхідними умовами узаконення самочинних споруд у судовому порядку є:

1) відведення для цієї мети в установленому порядку земельної ділянки - наявність акту про право власності на землю або рішення органів місцевого самоврядування про відведення земельної ділянки у користування (п.3 ст.376 ЦК України);

2) відсутність заперечень з боку власника земельної ділянки органу місцевого самоврядування (у разі якщо земельна ділянка належить територіальній громаді), або (та) відсутність заперечень з боку власників (користувачів) цієї земельної ділянки - співвласників домоволодіння (ч.5 ст.376 ЦК України);

3) відсутність порушень в результаті здійснення самочинного будівництва при наявності позитивних висновків спеціалізованих організацій щодо додержання самочинним забудовником архітектурних, будівельних, санітарних, пожежних, екологічних та інших норм та правил (ст.375 ЦК України). Щодо додержання норм і правил будівництва, то позивачу, в обґрунтування позовних вимог, необхідно надати суду висновки про додержання: архітектурних норм і правил; будівельних норм і правил щодо надання висновку про технічний стан несучих та огороджувальних конструкцій самочинно побудованих споруд; санітарних норм і правил; пожежних норм і правил.

Відповідно до п.6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу в судовому порядку.

Позов не містить обставини щодо звернення позивача до органів державного будівельного архітектурного контролю щодо прийняття спірного об`єкта нерухомості до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин, відповідно до роз`яснень пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Оскільки, у зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відсутність вищезазначених обставин у позові, позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення про порушення або невизнання прав позивача.

Разом з тим, позивач не залучили до участі у справі в якості третьої особи відповідну інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю для надання висновків на виконання її повноважень.

Щодо зазначеної особи позивач повинна виконати вимоги ст.ст.175,177 ЦПК України: зазначити повне найменування (для юридичних осіб), їх місцезнаходження (для юридичних осіб) поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, та надати копії позовної заяви, копії всіх доданих до позову документів.

Звертаю Вашу увагу на те, що при поданні уточненого позову, додаткових документів, позивач повинна виконати вимоги ст.177 ЦПК України щодо надання копії уточненого позову та копій доданих до позову документів відповідно до кількості осіб, що приймають участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених в ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У такому вигляді позов не може бути прийнятий, оскільки за формою та змістом складений в неналежному обсязі, необхідному для правильного і своєчасного розгляду і вирішення справи у визначений законом строк, тому підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку необхідного для усунення недоліків.

На підставі наведеного, керуючись ст. 175, 177, 185, 258-260 ЦПК України суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Запропонувати позивачу в строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху привести заяву у відповідність із вимогами ст.ст. 175,177 ЦПК України шляхом усунення вищевказаних недоліків, уточнення позовної заяви.

3.Роз`яснити, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає зазначені вище вимоги, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

4.Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею і апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Р.С.Солодовніков