УХВАЛА

24 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 473/4425/19

провадження № 61-13844ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Кучерова Наталія Миколаївна, про захист та поновлення права власності, яке не підтверджене документально, не визнається чи заперечується, визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 01 червня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на цей житловий будинок; визнати недійсною нотаріально посвідчену 01 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 , згідно з якою він надав згоду на укладення договору дарування ОСОБА_2 ; визнати право власності у спільній сумісній власності майна колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для документального підтвердження права власності ОСОБА_1 , яке не було визнано раніше колишньою дружиною, заперечувалося та оспорювалося ОСОБА_2 .

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року залишено без змін.

29 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року за нововиявленими обставинами в справі №473/4425/19.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що заявником пропущено передбачений пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України трирічний строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, вказаний строк є преклюзивним (присічним) і не може бути поновлений, незалежно від причин його пропуску, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 09 січня 2020 року в справі № 2-3923/11, від 30 січня 2020 року в справі № 261/4637/13-ц, від 12 лютого 2020 року в справі № 753/11003/13-ц, від 25 січня 2023 року в справі № 2-1014/98.

В зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції відхилив довід апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо запровадженого з 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану.

У жовтні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувані судові рішення є перешкодою до правосуддя, крім цього, судами не враховано, що у зв`язку із введенням у 2020 році на всій території України карантину всі процесуальні строки продовжено на строк дії карантину.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Главою 3 Розділу V ЦПК України передбачено перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом пункту 1 частини другої, частини третьої статті 424 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Отже, недотримання умови щодо подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в межах трьох років з дня набрання рішенням законної сили є підставою для відмови у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку. Цей строк є присічним, а тому поновленню не підлягає.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 261/4637/13-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 753/11003/13-ц, від 25 січня 2023 року у справі справа № 2-1014/98, від 07 грудня 2023 року в справі № 554/1494/16.

Отже, встановивши, що рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року року набрало законної сили, а ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд цього рішення у квітні 2024 року, тобто після спливу трирічного строку з дня набрання таким судовим рішенням законної сили, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши положення наведених норм процесуального закону та сталої практики Верховного Суду, дійшов правильного висновку про неможливість поновлення пропущеного строку та відмови у відкритті провадження за вказаною заявою.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, оскаржувані ухвала Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року є законними та обґрунтованими, постановлені із додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні.

Довід касаційної скарги, що судами не враховано, що у зв`язку із введенням у 2020 році на всій території України карантину всі процесуальні строки продовжено на строк дії карантину, Верховний Суд не приймає до уваги, оскільки такі є помилковим тлумаченням ОСОБА_1 норм права, з огляду на таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) Розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Отже, визначений процесуальним Кодексом строк продовжено в силу Закону.

Відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон від 18 червня 2020 року № 731-ІХ) пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Закон від 18 червня 2020 року № 731-ІХ набрав чинності 17 липня 2020 року.

Наведене свідчить, що після 06 серпня 2020 року суд може поновити процесуальний строк як до, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями карантину.

Враховуючи, що з 07 серпня 2020 року строк, пропущений у зв`язку з карантинними обмеженнями, не продовжується автоматично в силу Закону, а може бути поновлений судом за відповідним клопотанням особи як такий, що пропущений з поважних причин, з урахуванням обставин цієї справи та правового регулювання правовідносин, що склалися, посилання ОСОБА_1 на запроваджений на всій території України карантин не має правового значення в контексті поважності причин пропуску процесуального строку. Адже, як вже вказано Верховним Судом, пропущений заявником трирічний строк є присічним, який не може бути поновлений, незалежно від причин його пропуску.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами норм права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Кучерова Наталія Миколаївна, про захист та поновлення права власності, яке не підтверджене документально, не визнається чи заперечується, визнання договору дарування недійсним.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян