Провадження № 2/161/3652/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Швед Н.В.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та припинення частки у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

02.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що їй, її чоловіку ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_5 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 (далі квартира). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після смерті останньої відкрилася спадщина на 1/3 частку в квартирі, яка була успадкована її донькою ОСОБА_6 . Однак остання 03.09.2012 року також померла. Спадкоємцями ОСОБА_6 були її син ОСОБА_2 та померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік ОСОБА_7 , які прийняли спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, однак не оформили свої спадкові права. Належна ОСОБА_5 1/3 частку в квартирі, після смерті ОСОБА_7 успадкована його синами відповідачами у справі. У спірній квартирі ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_3 ніколи не проживали, кожен з них забезпечений власним житлом. На даний час їй, у зв`язку зі смертю чоловіка, належить на праві власності 2/3 частки квартири, а інша 1/3 частка продовжує залишатися не оформленою за будь-ким із відповідачів, оскільки останні відмовляються оформляти свої спадкові права. Дана обставина позбавляє її можливості в повному обсязі реалізовувати своє право власності на спірне житло. Разом з тим, у свідоцтві про народження ОСОБА_6 прізвище її матері ОСОБА_5 вказано не вірно, що унеможливлює підтвердження їх родинних відносин між собою, у тому числі й з відповідачами. Враховуючи наведене, просить суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , як донькою та матір`ю, а також припинити право ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на належні кожному з них по 1/6 частці в квартирі, а також визнати за нею право власності на припинену 1/3 частку квартири, яка належала ОСОБА_5

01.08.2024 року від відповідачів, від кожного окремо, надійшли аналогічні за своїм змістом заяви, в яких останні позов визнали повністю, а також повідомили, що кожен з них отримав грошову компенсацію вартості належних їм часток у спірному майні.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Представник позивача подав до суду заяву в якій розгляд справи просив здійснювати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі в підготовче засідання не з`явилися, у своїх заявах від 01.08.2024 року просили розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містять в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28.12.2000 року Відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстровано 04.01.2001 року у реєстровій книзі за № 6824, відповідно до якого ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було передано у власність квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, а його 1/3 частка у праві власності на квартиру була успадкована його дружиною позивачкою ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 та після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/3 частку у праві власності на квартиру.

Згідно відповіді Волинського обласного державного нотаріального архіву № 583/01-21 від 22.08.2024 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася.

Як вбачається із листа УДМС України у Волинській обл. № 0710-2062/0710.1-18 від 28.11.2018 року, на момент смерті ОСОБА_5 з нею за однією адресою були зареєстровані, зокрема, ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Тобто, жоден зі спадкоємців ОСОБА_1 не оформив своїх спадкових прав на 1/3 частку у праві власності на квартиру, яка належала померлій.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_5 , дружиною ОСОБА_7 та матір`ю відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Факт родинних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , як донькою та матір`ю підтверджується дослідженими матеріалами справи.

Зокрема, суд вважає доведеним, що у свідоцтві про народження ОСОБА_9 прізвище її матері зазначено як «Загородна» М.С., що є відмінним від написання прізвище у свідоцтві про смерть останньої «Загородня».

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а її чоловік ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилася, про що свідчить відповідь Волинського обласного державного нотаріального архіву № 582/01-21 від 22.08.2024 року.

Натомість, спадкоємцями майна ОСОБА_7 є його сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті свого батька. Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи № 11/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 .

Разом з тим, жодному зі спадкоємців ОСОБА_1 , у тому числі спадкоємців по спадковій трансмісії, не видавалося свідоцтво про право на частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 за її життя.

З огляду на вищевказане, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожен окремо, вважається таким, що має право на 1/6 частку в спірному житлі.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що оскільки спадкоємці ОСОБА_5 відмовляються оформити за собою право власності на належну їй за життя 1/3 частку в праві власності на квартиру, вона позбавлена в повному обсязі володіти та розпоряджатися своїм майном, у тому числі у неї існують проблеми при сплаті комунальних платежів, в оформленні субсидії, проведенні ремонтних робіт у житлі, та у вирішенні інших питань, пов`язаних з утриманням квартири.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Для припинення права на частку в майні на підставі позову інших співвласників достатньо наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у ч. 1 ст. 365 ЦК України обставин (зокрема, в пунктах 1-3).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) в якій зазначено, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у ч. 1 ст. цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У розглядуваному випадку частка відповідачів, на яку вони мають право за законом, є вдвічі меншої частки, яка належить позивачці одноосібно, та їх частка не може бути виділена в натурі з огляду на характеристики майна.

З огляду на зазначене вище, спірна квартира вважається річчю неподільною.

У свою чергу, припинення права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на належні кожному з них по 1/6 частці в квартирі, не завдасть істотної шкоди їх інтересам, оскільки кожен з них забезпечений власним житлом.

Наведені обставини свідчать про обґрунтованість доводів позивачки про наявність правових підстав для припинення права відповідачів на частку в квартирі та визнання права власності на таку за ОСОБА_1 .

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та припинення частки у спільному майні в повному обсязі.

При вирішенні позовних вимог, суд, у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, бере до уваги визнання відповідачами позову та вважає, що таке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі ст. ст. 317, 319, 321, 356, 358, 365 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 77-81, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Припинити право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на належну кожному з них 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.12.2000 року Відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 22 жовтня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук