ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5418/24 Справа № 185/9425/23 Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Новікової Г.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року в цивільній справі номер 185/9425/23 за позовом Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги водопостачання і водовідведення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулось Комунальне підприємство «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги водопостачання і водовідведення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку із неналежним виконанням відповідачами зобов`язань з оплати спожитих послуг за період з 01.07.2020 року по 31.03.2023 року виникла заборгованість, розмір якої складає 7496,76 грн.

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 7496,76 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року позов Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги водопостачання і водовідведення - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради заборгованість по оплаті за послуги водопостачання за період з 01.07.2020 року по 31.03.2023 року у сумі 7496,76 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради судовий збір в сумі по 1342,00 грн з кожного.

Із вказаним рішенням не погодились відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подали апеляційну скаргу, просили апеляційний суд скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі є споживачами послуг з постачання води і водовідведення у квартирі, в якій був здійснений прийом в експлуатацію прилад обліку, та повинні оплачувати надані послуги з постачання води i водовідведення за показниками лічильника, встановленого в квартирі, прийнятого в експлуатацію та опломбованого.

З доданої до позовної заяви виписки з особистого рахунку вбачається, що заборгованість за надані послуги нарахована позивачем частково в період, коли закінчився період повірки лічильника. З цього часу позивачем проводились нарахування по загальним тарифам, згідно з нормами споживання без урахування показів квартирного засобу обліку (як без наявності лічильника).

Зазначає, що відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Позивач на порушення договору приєднання не повідомив відповідачів належним чином про настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки лічильника. А тому відсутня вина відповідачів у несвоєчасній повірці вимірювального засобу - лічильника. Споживач не повинен оплачувати послуги з водопостачання за нормами споживання, коли надавач таких послуг безпідставно не проводить вчасно повірку приладу або її затягує.

Матеріали справи не містять доказів, а позивач не довів, що лічильник відповідачів в період з 01.07.2020 року по 31.03.2023 року надавав недостовірну інформацію щодо розміру використання води, яку не можна використовувати при нарахуванні плати за послуги.

Відповідачі за адресою, де вони зареєстровані, фактично ніколи не проживали, оскільки квартира тривалий час є нежилою. Вода в період з 17.03.2016 року по 12.08.2022 року не споживається, а покази водолічильника змінюються лише й виключно внаслідок проведення держповірок.

Згідно з актом від 12.08.2022 року була здійснена держповірка водолічильника. З цього часу розрахунок за будь-яких обставин повинен провадитися лише за показами лічильника. Але позивач продовжує рахувати по нормам й зазначений період - 7 місяців та 19 днів.

ОСОБА_1 понесено витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 19.08.2023 року та підписаного Акту виконаних робіт від 01.04.2024 року й сплачено гонорар (винагороду) у сумі 7800,00 грн.

ОСОБА_2 буде понесено витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в більш пізній строк.

Від позивача КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, що діяла на час відкриття апеляційних проваджень у цій справі) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи

апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з водопостачання, яке надає позивач (а.с. 7, 6).

Відповідно до довідки №361 про заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення та виписки з особистого рахунку 2-1042839 розмір заборгованості відповідачів за період з 01.07.2020 року по 31.03.2023 року складає в сумі 7496,76 грн (а.с. 8, 9).

До матеріалів справи долучено акти держповірки водолічильника від 17.03.2016 року та від 12 серпня 2022 року (а.с. 33-34, 35).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості у повному обсязі.

Апеляційний суд не може погодитись в повному обсязі з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з частинами 1, 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» кількісний показник комунальних послуг - кількість одиниць виміру обсягу отриманої споживачем комунальної послуги, визначена відповідно до показань вузла обліку та/або вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Пунктом 7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку,

обслуговування та ремонт встановлено, що виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за формою згідно з додатком 1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.

Відповідно до п. 34 «Правил з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуг з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається,зокрема, з:

плати за послуги, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затверджених уповноваженим органом тарифів та обсягу спожитих послуг або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку;

плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що відповідно до довідки №361 про заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення та виписки з особистого рахунку 2-1042839 розмір заборгованості відповідачів за період з 01.07.2020 року по 31.03.2023 року складає в сумі 7496,76 грн.

З виписки з особистого рахунку 2-1042839 також вбачається, що здійснення нарахування за нормами здійснювалось з 01.07.2020 року, оскільки відповідачами не було надано доступ до вимірювальної техніки для здійснення періодичної повірки.

Проте, з акту від 12.08.2022 року вбачається здійснення держповірки у цю дату. Аналогічні відомості також містяться у виписці з особистого рахунку 2-1042839.

Таким чином, заборгованість відповідачів, яка була нарахована за нормами споживання, повинна бути стягнута за період з 01.07.2020 року по 12.08.2022 року у розмірі 7376,05 грн.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог з 01.08.2022 року по 31.03.2023 року та стягнення з відповідачів солідарно суми заборгованості у розмірі 120,71 грн.

Доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.07.2020 року по 31.03.2023 року в певному розмірі, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у періоді нарахування заборгованості та її розмірі.

Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмір 2684,00 грн, позовні вимоги підлягають зміні у періоді та розмірі заборгованості, тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь позивача підлягає зміні у сумі стягнутого судового збору в розмірі 1320,00 грн з кожного.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, за подання апеляційної скарги ними сплачено судовий збір в розмір 4026,00 грн (а.с. 76), тому з позивача КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради на користь відповідачів підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 64,83 грн.

Щодо заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яка висловлена в апеляційній скарзі, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 134 ЦПК разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З надано акту виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги вбачаться, що в ньому наведено послуги з правової допомоги, що надавались у суді першої інстанції, зокрема, складання відзиву на позовну заяву складання письмової заяви про допит свідків, участь у судових засіданнях суду першої інстанції.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву, який є першою заявою відповідачів по суті справи не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вони понесли і які очікують понести в зв`язку із розглядом справи.

У зв`язку з наведеним вище, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року змінити в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01 липня 2020 року по 31 березня 2023 року в сумі 7496,76 грн та в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради заборгованість по оплаті за послуги водопостачання за період з 01 липня 2020 року по 12 серпня 2022 року у сумі 7376,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради судовий збір в сумі по 1320,00 грн з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 64,83 грн по 32,41 грн кожному.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення з Комунального підприємства «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: