Справа № 185/9771/24
Провадження № 2/185/4880/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 жовтня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О. з участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В

11 вересня 2024 року позивач звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.

Позиція позивача

Позивач посилається на те, що він працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», внаслідок роботи на підприємстві він втратив професійну працездатність.

Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 120 000.00 грн.

Ухвалою від 16 вересня 2024 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Заяви та клопотання відповідача

Відповідач своєчасно 27.09.2024 року отримав ухвалу суду про відкриття провадження по справі. З відзивом та клопотаннями до суду не звернувся.

Фактичні обставини, встановлені судом

Позивач з 11.09.1993 року по 25.10.1994 року, з 06.03.1995 року по 06.06.1997 року, з 23.02.1998 року по 17.07.1998 року перебував у трудових відносинах з ВСП «Шахтоуправління Павлоградське» ВО «Павлоградвугілля», з 04.01.2001 року по 30.09.2003 року з ШПУ ВО «Павлоградвугілля», з 06.10.2003 року по 20.04.2017 рокуз ВСП «Шахтоуправління ім. Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» прохідником з повним робочим днем у шахті, звільнений 20.04.2017 року за станом здоров я, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача.

Згідно медичного висновку ЛЕК Державної установи «Українського Науково-дослідницького інституту промислової медицини» від 14.11.2017 року № 1342 позивачу встановлено діагноз:

- радикулопатія попереково-крижова 1,5, 31 та шийна С6 ,С7, С8 на полі сегментарної дископатії, часто рецидивуючий перебіг з вираженими статико-динамічним порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу (ПФ другого ступеня) остеоартрозу у поєднані з періатрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, антракосилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворювання легень першої стадії, група А, ЛН-першого-другого ступеня, нейросенсорна приглухуватість першого ступеня ( з легким зниженням слуху). Вказані захворювання - професійні.

Діагноз встановлений на підставі: скарг на стійкій біль та обмеження рухів у шийному і в поперековому відділах хребта з іррадіацією в ліві руку та ногу, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження руху та хруст в них, заніміння кінцівок, переважно лівих, задишку при фізичних навантаженнях, загальну слабкість, періодичний кашель з утрудненим відходженням слизового мокротиння, періодичний головний біль, зниження слуху.

даних профмаршруту та санітарно - гігієнічної характеристики: згідно інформаційної довідки про умови праці від 02.10.2017 року виданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, хворий ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах 20 років 1 місяць. Прохідник дільниці підготовчих робіт ВСП Шахтоуправління « Павлоградське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 11.09.1993-25.10.1994, 06.03.1995-06.06.1997, 23.02.1998-17.07.1998 - прохідник Павлоградського ШПУ ВО «Павлоградвугілля» 04.01.2001 - 30.09.2003 - прохідник дільниці підготовчих робіт ВСП Шахтоуправління ім. Героїв Космосу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 06.10.2003 - 20.04.2017 підпадав під вплив: - пилу 130.6 мг/мЗ при ГДК -2.0 мг/мЗ 93% зміни ВСП ШУ ІМ. Героїв Космосу, 117.9-120.65мг/мЗ при ГДК - 4.0мг/мЗ 80-86% зміни ШУ « Павлоградське», всього 20 р.іміс.

- мікроклімату: температура +19+21 при нормі +20+24, вологість 83-86% при нормі 75%- шуму 86-91 дбА при ГДР - 80дбА

- важкості праці:динамічне навантаження при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) 90000 -108435 при нормі 70000, маса вантажу 40-60кг при нормі 30кг, статистичне навантаження за участю м`язів тулуба та ніг 121500 при нормі до 100000,нахили 280-358 при нормі 51-100, робоча поза незручна 40% зміни

- анамнезу захворювання та медичного обстеження.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 06.12.2017 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області причини виникнення хронічного професійного захворювання:

- важкість праці: перебування в незручній або фіксованій робочій позі 40% змінного часу (при допустимій до 25%); при загальному навантажені за участю м`язів рук, тулуба, ніг 108435кг при допустимому 44000кг, при регіональному навантажені з переважною участю м`язів рук та плечового суглобу 35880кг ( при допустимому 13000кг), величина статистичного навантаження за зміну при утриманні вантажу за участю м`язів тулуба та ніг 121500кг при допустимому 100000кг, маса вантажу, що постійно відіймається та переміщується вручну становить 40 кг( при допустимих до 30 кг)

- хімічні фактори: вміст пилу з вмістом 5І02 кристаличного до 10% в повітрі робочої зони в 65 раз перевищує ГДК (фактичне значення 130.6мг/м3,при допустимому - 2 мг/мЗ

- фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 11 дБА (фактичне значення 91дБА, при допустимому - 80 дБА), відносна вологість повітря 93,3% (при допустимому 75%), природне освітлення відсутнє.

Згідно вказаного Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту.

Згідно висновку про наявність шкідливих умов праці в Акті зазначено: по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин, по рівню шумового навантаження, по показникам важкості та напруженості праці та освітлення умови роботи є шкідливими.

Згідно довідки МСЕК від 19.12.2017 року позивачу встановлена третя група інвалідності та 60% втрати працездатності, з яких 45% - радіокулопатія, 10% - астрокосилікоз, 5% - туговухість.

Згідно довідки МСЕК від 04.01.2022 року позивачу встановлена третя група інвалідності та 60% втрати працездатності безстроково.

МСЕК видало позивачу індивідуальну програму реабілітації інваліда, згідно якої позивачу встановлено обмеження до пересування, трудової діяльності, рекомендовано амбулаторне, санаторно-курортне, стаціонарне лікування, медичні обстеження у сімейного лікаря, ЛОР, невропатолога, травматолога, пульмонолога та стаціонарне лікування, протипоказана важна фізична праця в шкідливих умовах, під землею, в умовах шуму.У програмі реабілітації інваліда зазначено, що реабілітаційний потенціал низький, мета реабілітації: відновлення обмеження життєдіяльності.З Акту від 06.12.2017 року слідує, що роботодавець не забезпечив позивачу безпечних і нешкідливих умов праці, не створив позивачу належні умови праці, чим порушив вимоги ст. 4, ст.13 Закону України « Про охорону праці», ст. 2, ст. 153 КЗпПУ за що несе відповідальність за порушення вказаних вимог та зобов`язаний у повному обсязі відшкодувати завдану шкоду працівнику внаслідок професійного захворювання.Порушення прав працівника у сфері трудових відносин є зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що визначено у ст. 237-1 КЗпПУ.Професійне захворювання позивача, що завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло у період його роботи на підприємстві, оскільки було допущено перевищення гранично допустимого рівня концентрації пилу, рівня шуму, перевищення показників важкості та напруженості праці, несприятливий мікроклімат, тому до спірних правовідносин застосовується положення ст. 237-1 КЗпПУ і у позивача наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.Ушкодження здоров`я, заподіяні позивачу під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йомуморальні та фізичні страждання.

У позивача стійкі болі у попереково-крижовій області хребту з іррадіацією в ліву ногу, різке обмеження рухів у хребті, стійкі болі у шийному відділу хребта, зменшення рухів у ліктьових, плечових, колінних суглобах, оніміння у кистях рук, судороги м`язів, головний біль, загальна слабкість, часте запаморочення, підвищена втома, приступи сухого кашлю, біль у грудній клітці при кашлі, задишка при незначному фізичному навантаженні, при ходьбі, утруднення дихання, утруднення мовлення, стійке зниження слуху, що призводить до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суму моральної шкоди суд оцінює у розмірі 120 000.00 грн.

Норми права, які застосував суд

Стаття 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці», умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Ст. 153 Кодексу законів про працю України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Відповідно до частини третьої ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

У пункті 13 Постанови роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

З огляду на положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За ст.1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розподіл судових витрат

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», однак застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ЦПК України.

Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Таким чином граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю: 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Тобто не ототожнюється відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року № 598/438/21, від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20, від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20.

Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню доповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року.

На підставі вищевикладеного суд зазначає, що в даній справі ухвалюється рішення про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, тому стягнута на підставі рішення суду сума не підлягає оподаткуванню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 120000.00 гривень без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 1200.00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

-Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», 51400 Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Соборна, 76, .

Суддя: В. О. Головін