ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8412/24
провадження № 2/753/5968/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді В.Л. Котвицького,

за участю секретаря судового засідання Овчар В.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Згідно рішення КМР від 27.10.2022 вулиця Карла Маркса в м.Києві була перейменована на вулицю Йоганна Вольфганга Гете .

Іншим власником вказаної квартири є ОСОБА_2 , який успадкував 1/2 квартири після смерті ОСОБА_3 . Правовстановлюючі документи на вказану кваритиру знаходились у розпорядженні ОСОБА_3 , про те нею були втрачені.

Таки чином, позивач не може реалізувати своє право розпорядження належним йому майном, у зв`язку з чим просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 08.05.2024 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 13.06.2024 вирішено розглядати вказану справу у порядку загального позовного провадження.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, а відповідач не заперечував проти задоволення позову, про що подав до суду відзив про визнання позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Згідно рішення КМР від 27.10.2022 вулиця Карла Маркса в м.Києві була перейменована на вулицю Йоганна Вольфганга Гете .

Іншим власником вказаної квартири є ОСОБА_2 , який успадкував 1/2 квартири після смерті ОСОБА_3 . Правовстановлюючі документи на вказану кваритиру знаходились у розпорядженні ОСОБА_3 , проте нею були втрачені.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності, квартира АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Як вбачається з посвідчувального напису на свідоцтві про право власності на житло від 21.12.1993, спірна квартира зареєстрована у БТІ на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за №7469 23.12.1993.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 17.02.2024 визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ), яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Києві.

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК).

Згідно зі ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

За змістом ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Л. Котвицький