Справа №751/4086/24
Провадження №2/751/1196/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 р. місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

суддяЛібстер А. С.
секретар судового засіданняКурган В. О.,Рак Я. М., Островська А. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу № 751/4086/24
за позовомОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС»
простягнення інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасний розрахунок, внаслідок набуття у власність предмета іпотеки
учасники справи та представники:
позивач представник позивача не з`явився не з`явився
представник відповідача не з`явилась

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на його користь кошти в розмірі 772502,02 грн, що є інфляційними втратами за травень 2016 року-вересень 2023 року, та 3% річних, які нараховані на суму 590769,06 грн, яка в період з 16.08.2023 року по 29.09.2023 року сплачена позивачу в рахунок часткового погашення зобов`язань в розмірі 3954749,71 грн з відшкодування позивачу, як іпотекодавцю, перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог відповідача, як іпотекодержателя. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.10.2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» був укладений Договір про надання кредиту №0. Між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» 01.11.2006 року було укладено Додаткову угоду №0-1 до Кредитного договору, якою змінено умови щодо забезпечення виконання зобов`язання позивача. В забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Іпотечний договір №300062174 від 01.11.2006 року, за умовами якого, позивач передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» належне йому нежиле приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 21.09.2015 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» був укладений Договір факторингу №27 від 21.09.2015 року, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги до позичальника за Кредитним договором зі всіма додатковими угодами до нього. 22.09.2015 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено Договір про відступлення прав вимоги №1 від 22.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі за №5002. За умовами зазначеного Договору до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги за Іпотечним договором, та товариство отримало права іпотекодержателя на Предмет іпотеки. 18.04.2016 року державним реєстратором-приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. прийнято рішення про реєстрацію права власності на Предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».Після переходу від ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права власності на Предмет іпотеки, що відбулося 21.04.2016 року, позивач не отримав належного йому відшкодування перевищення 90 відсотків вартості Предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, тому мало місце невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань щодо сплати такого відшкодування та порушення прав позивача на отримання належного розміру відшкодування, який передбачено ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку». Рішенням суду по справі №751/2658/18 підтверджено, що починаючи з 21.04.2016 року, тобто з моменту переходу від позивача до відповідача права власності на Предмет іпотеки, відповідач в якості відшкодування перевищення 90 відсотків вартості Предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя відповідач зобов`язаний був сплати позивачу кошти в розмірі 3954749 грн 71 коп, однак цього не зробив. Оскільки відповідач, починаючи з 22.04.2016 року своє грошове зобов`язання перед позивачем з відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя в загальному розмірі 3954749 грн 71 коп. у добровільному порядку не виконує, тому позивач добивається поновлення своїх прав в примусовому порядку, що здійснює приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Авторгов Андрій Миколайович, виконавче провадження ВП № 69434599. Вважає, що у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за весь час прострочення, починаючи з 22.04.2016 року, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми, а їх нарахування буде продовжуватися до моменту повного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань по відшкодуванню позивачу, як іпотекодавцю, перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою відповідача, як іпотекодержателя. У період з 16.08.2023 до 29.09.2023 року ОСОБА_1 у рахунок виконання грошового зобов`язання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», отримав грошові кошти на загальну суму 590 769 грн 06 коп. Сума заборгованості ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перед ОСОБА_1 зі сплати інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період з 16.08.2023 до 29.09.2023 року становить 772 502 грн 02 коп.

Ухвалою судді від 20.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.07.2024. Ухвалою суду від 09.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено до розгляду справи по суті у судовому засіданні на 01.10.2024, яке відкладалось на 24.10.2024 у зв`язку з неявкою представника відповідача.

06.06.2024 року через систему «Електронний суд», від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить відмовити у задоволені позовної заяви. Заперечення обґрунтовані тим, що враховуючи позицію позивача предметом доказування є розмір виплат, що передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України. Зазначає, що для правильного вирішення справи потрібно визначити: період, за який підлягають стягненню платежі, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України. До вказаних правовідносин не можна застосувати норми Закону України «Про іпотеку» та посилання на постанову Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі №200/14524/16-ц, а саме, що момент виникнення заборгованості перед позивачем виник з моменту державної реєстрації. Вважають, що заборгованість у Товариства виникла саме з моменту винесення рішення по вказаній справі, а саме після 09.11.2021 року. Зазначений спір прямо випливає з кредитних правовідносин та виник в першу чергу в зв`язку з невиконанням Позивачем умов кредитного договору № 0, укладеного 31.10.2006 між ним та АКІБ «УкрСиббанк». Таким чином, оскільки Прикінцевими та Перехідними положеннями ЦК України врегульовано звільнення Позичальника від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, то вважають, що з урахуванням аналогії права та з метою рівноваги інтересів сторін цивільних правовідносин суд апеляційної інстанції має зменшити суму стягнуту рішенням суду першої інстанції на платежі, нараховані в період дії воєнного стану. Звертають увагу, що Позивач необґрунтовано використовує норми цивільного та процесуального законодавства про продовження строків, в тому числі і строків позовної давності в зв`язку з впровадженням карантину та воєнного стану з метою отримання не тільки фінансової сатисфакції, а й моральної, оскільки не відреагував на пропозиції відповідача щодо добровільного врегулювання спору, в зв`язку з такою відмовою діяльність Товариства була паралізована майже півтора роки, в зв`язку з чим згідно його позовних вимог нарахування 3% річних та інфляційних втрат є більшим ніж сама сума боргу. Так на суму 418 665,07 грн Позивачем було нараховано 558 582,39 грн. Також представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 60-64, 72-74).

Представник позивача у письмових поясненнях зазначив, що доводи відповідача є необґрунтованими, бездоказовими, їх наявність позивач не визнає, починаючи з 22.04.2016 року від відповідача не надходило пропозицій щодо добровільного врегулювання спору. Знецінення коштів, які відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу з 21.04.2016 року, коли відповідач набув право власності на майно позивача, відбулося більш ніж на 100% виключно із за діянь відповідача, який кошти ні в добровільному порядку (без рішення суду), ні в примусовому порядку виконання рішення суду позивачу не сплачував, натомість відповідач, скориставшись застереженнями, що передбачені пунктом 10-2 Розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» починаючи з липня 2022 року (коли було відкрито виконавче провадження зі стягнення 3954749,71 грн) безперешкодно використовував наявні кошти на своїх банківських рахунках, при цьому будь-яких коштів позивачу в добровільному порядку не сплатив, при цьому по арештованих приватним виконавцем рахунках боржника пройшло біля 10 000 000 грн, які він використав на власні потреби. Як наслідок, є справедливим стягнення з відповідача всього розміру заявленого компенсації від знецінення коштів позивача, що мали бути сплачені відповідачем ще 21.04.2016 року. Твердження відповідача, що позивач не повинен доводити розмір зобов`язань, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК України є таким, що не відповідає процесуальному закону. Крім того, відповідачем заявлено про застосування наслідків строку позовної давності, проте не визначено початок строку спливу позовної давності щодо місячних інфляційних втрат за квітень 2016 - вересень 2023 року. Зазначає, що борг відповідача не можна не вважати частиною складових грошового зобов`язання відповідача до якого входять також нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних. З пред`явленням позивачем у квітні 2018 року позову строк позовної давності перервався. Виникнення спірних правовідносин у даній справі обумовлено наявністю, обставин переривання позовної давності та звернення з позовом про стягнення інфляційних та 3% річних, зокрема індексу інфляції з квітня 2017 року, протягом 3 років з дня виникнення таких обставин, з урахуванням того, що строк позовної давності з 12.03.2020 року продовжився на строк дії карантинну, а з 24.02.2022 року продовжився на строк дії воєнного стану, згідно пунктів 12, 19 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦК України (а.с.168-169, 170-171, 172-176).

У підготовчому судовому засіданні не заперечувалось сторонами, що з 25.07.2024 відбулась зміна назви товариства ТОВ «Довіра та гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС», про що надані відповідні статутні документи (а.с. 119-142). Представник позивача просив врахувати вказану обставину при прийнятті рішення судом і підтримав позовні вимоги, щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасний розрахунок, внаслідок набуття у власність предмета іпотеки саме з ТОВ «ВІН ФІНАНС».

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, представником позивача надана заява щодо розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечують з підстав наведених у відзиві. Просить застосувати строк позовної давності та здійснити розподіл витрат відповідно до прийнятого рішення.

Судом встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.04.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», що стало правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», задоволено частково: стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на користь ОСОБА_1 3 954 749, 71 грн у відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12.04.2021 року постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.11.2021 скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про захист прав споживача задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на користь ОСОБА_1 3 954 749, 71 грн (а.с.32-36).

Постановою Верховного Суду від 03.11.2022 ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 01.12.2021 року, постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 червня 2022 залишено без змін (а.с.25-31).

15.07.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Авторговим А.М. відкрито виконавче провадження № 69434599 про примусове виконання виконавчого листа №751/2658/18, виданого 14.07.2022 Чернігівським апеляційним судом (а.с.37).

Згідно довідки АО «Райффайзен Банк» про рух коштів вбачається, що за період з 16.08.2023 до 29.09.2023 на рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти за виконавчим листом №751/2658/18 у виконавчому провадженні № 69434599 в загальній сумі 590769,06 грн (а.с.38-39).

Згідно розрахунку ОСОБА_1 , поданого разом з позовною заявою, сума інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період з 22.04.2016 до 29.09.2023, внаслідок отримання позивачем у період з 16.08.2023 до 29.09.2023 коштів в сумі 590769,06 грн, в рахунок часткового погашення зобов`язань в розмірі 3 954 749,71 грн з відшкодування позивачу, як іпотекодавцю, перевищення 90 відсотків вартості іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог відповідача, як іпотекодержателя, внаслідок примусового виконання рішення суду по справі 751/2658/18 становить 772502,02 грн (а.с.9-24).

Згідно розрахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», з урахуванням спливу строку позовної давності за період з 01.02.2021 до 30.10.2023 розмір інфляційні збитки складають - 180819,02 грн та 3% річних 34391,99 грн (а.с.77-80).

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти.

За змістом ст. 524, 533, 534, 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином положення ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року в справі №910/10156/17 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Згідно з ч.5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до Закону.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави вважати, що грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №751/2658/18 встановлено, що державна реєстрація права власності за відповідачем, як іпотекодержателем, на приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 , відбулась 21.04.2016, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Таким чином, з моменту порушення грошового зобов`язання, а саме з 22.04.2016 необхідно здійснювати розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, тобто до 29.09.2023 (в межах заявлених позовних вимог).

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч. 3 та ч.4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи позивача та його представників про переривання в квітні 2020 року строку позовної давності щодо похідних зобов`язань, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України шляхом подання у квітні 2018 року позову про стягнення основного зобов`язання не заслуговують на увагу, оскільки у квітні 2018 року позивач звертався до відповідача з вимогами про стягнення коштів у відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки. Інших вимог заявлено позивачем не було.

Таким чином, позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог, що визначена ним у його позовній заяві. Що стосується вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №523/10255/15-ц.

Відповідно до ст. 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 8.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц.

Позивач з вказаним позовом звернувся 06.05.2024. Відповідно до заявлених позовних вимог періодом нарахування коштів на підставі статті 625 ЦК України є період з 22.04.2016 до 29.09.2023.

30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла закон № 540-IX, який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу встановлено, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 установлено на всій території України карантин. Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами КМУ, в останнє до 30.06.2023.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

КСУ неодноразово зазначав, що ст.58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення КСУ від 13.05.1997 №1-зп/1997, від 09.02.1999 №1-рп/1999, від 05.04.2001 № 3-рп/2001 тощо).

Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (речення 1-3 абз.5 п.3 мотивувальної частини рішення КСУ від 03.10.1997 №4-зп/1997).

До набрання чинності Законом №540-ІХ не існувало норм щодо можливості продовження позовної давності (в тому числі встановленої статтями 257, 258 ЦК) у зв`язку з запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Закон №540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності - на строк дії карантину, який, відповідно до Постанови № 211, починається саме з 12.03.2020.

Тобто, позовна давність щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за період з 22.04.2016 до 11.03.2020 сплила до введення карантину, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Сплив строку позовної давності щодо періоду нарахування коштів на підставі ст. 625 ЦК України, починаючи з 12.03.2020 припадає на час дії карантину, тому поширюються приписи ст.12 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину.

Таким чином, інфляційні втрати та 3 % річних підлягають стягненню саме за період з 12.03.2020 до 29.09.2023, а саме в межах заявлених вимог.

Визначаючи розмір інфляційних втрат в межах позовних вимог слід помножити суму заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Так за період з 12.03.2020 до 16.08.2023 року (1253 дні) інфляційне збільшення з суми боргу 21179,17 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить - 10 598,01 грн (21179,17 х 1,9,17);

з 12.03.2020 до 21.08.2023 (1258 днів) інфляційне збільшення з суми боргу 17737,54 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 8 875,83 грн (17737,54 х 1,7,54);

з 12.03.2020 до 22.08.2023 (1259 днів) інфляційне збільшення з суми боргу 25866,47 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 12 943,52 грн (25866,47 х1,6,47);

з 12.03.2020 до 24.08.2023 (1261 день) інфляційне збільшення з суми боргу 51526,31 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 25 783,65 грн (51526.31 x 1,500398 - 51526.31);

з 12.03.2020 до 28.08.2023 (1265 днів) інфляційне збільшення з суми боргу 3287,17 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 1 644,89 грн (3287,17 x 1,500398 3287,17);

з 12.03.2020 до 29.08.2023 (1266 днів) інфляційне збільшення з суми боргу 35612,06 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 17 820,19 грн (35612,06 x 1,500398 35612,06);

з 12.03.2020 до 30.08.2023 (1267 днів) інфляційне збільшення з суми боргу 46927,04 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 23 482,19 грн (46927,04 x 1,500398 46927,04);

з 12.03.2020 до 01.09.2023 (1269 днів) інфляційне збільшення з суми боргу 41108,81 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 20 879,15 грн (41108,81 x 1,507900 41108,81);

з 12.03.2020 до 04.09.2023 (1272 дні) інфляційне збільшення з суми боргу 16385,99 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 8 322,44 грн (16385,99 x 1,507900 16385,99);

з 12.03.2020 до 06.09.2023 (1274 дні) інфляційне збільшення з суми боргу 7814,49 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 3 968,98 грн (7814,49 x 1,507900 7814,49 );

з 12.03.2020 до 11.09.2023 (1279 днів) інфляційне збільшення з суми боргу 54195,47 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 27 525,87 грн (54195,47 x 1,507900 54195,47 );

з 12.03.2020 до 14.09.2023 (1282 дні) інфляційне збільшення з суми боргу 10197,96 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 5 179,54 грн (10197,96 x 1,507900 10197,96 );

з 12.03.2020 до 18.09.2023 (1286 днів) інфляційне збільшення з суми боргу 103902,13 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 52 771,87 грн (103902,13 x 1,507900 103902,13);

з 12.03.2020 до 20.09.2023 (1288 днів) інфляційне збільшення з суми боргу 55110,53 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 27 990,62 грн (55110,53 x 1,507900 55110,53);

з 12.03.2020 до 22.09.2023 (1290 днів) інфляційне збільшення з суми боргу 23509,36 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 11 940,40 грн (23509,36 x 1,507900 23509,36);

з 12.03.2020 до 26.09.2023 (1294 дні) інфляційне збільшення з суми боргу 55874,45 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 28 378,62грн (55874,45 x 1,507900 55874,45);

з 12.03.2020 до 29.09.2023 (1297 днів) інфляційне збільшення з суми боргу 23534,11 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становить 11 952,97грн (23534.11 x 1,507900 - 23534.11 );

Загальна сума інфляційних втрат за період з 12.03.2020 до 29.09.2023 становить 300 058,74 грн.

Також, в межах строку позовної давності, проводиться розрахунок 3% річних від простроченої суми: сума боргу х 3% х кількість днів прострочення : 365 (кількість днів у році), тобто:

за період з 12.03.2020 до 16.08.2023 року (1253 дні) штрафні санкції з суми боргу 21179,17 грн становлять 2 181,16 грн (21179,17 x 3% x 1253 : 365 );

за період з 12.03.2020 до 21.08.2023 року (1258 днів) штрафні санкції з суми боргу 17737,54 грн становлять 1 834,01 грн (17737,54 x 3% x 1258 : 365);

за період з 12.03.2020 до 22.08.2023 року (1259 днів) штрафні санкції з суми боргу 25866,47 грн становлять 2 676,65 грн (25866,47 x 3% x 1259 : 365 );

за період з 12.03.2020 до 24.08.2023 року (1261 день) штрафні санкції з суми боргу 51526,31 грн становлять 5 340,38 грн (51526,31 x 3% x 1261 : 365);

за період з 12.03.2020 до 28.08.2023 року (1265 днів) штрафні санкції з суми боргу 3287,17 грн становлять 341,78 грн (3287,17 x 3% x 1265 : 365);

за період з 12.03.2020 до 29.08.2023 року (1266 днів) штрафні санкції з суми боргу 35612,06 грн становлять 3 705,61 грн (35612,06 x 3% x 1266 : 365 );

за період з 12.03.2020 до 30.08.2023 року (1267 днів) штрафні санкції з суми боргу 46927,04 грн становлять 4 886,84 грн (46927,04 x 3% x 1267 : 365);

за період з 12.03.2020 до 01.09.2023 року (1269 днів) штрафні санкції з суми боргу 41108,81 грн становлять 4 287,71 грн (41108,81 x 3% x 1269 : 365 );

за період з 12.03.2020 до 04.09.2023 року (1272 дні) штрафні санкції з суми боргу 16385,99 грн становлять 1 713,12 грн (16385,99 x 3% x 1272 : 365);

за період з 12.03.2020 до 06.09.2023 року (1274 дні) штрафні санкції з суми боргу 7814,49 грн становлять 818,27 грн (7814,49 x 3% x 1274 : 365);

за період з 12.03.2020 до 11.09.2023 року (1279 днів) штрафні санкції з суми боргу 54195,47 грн становлять 5 697,21 грн (54195,47 x 3% x 1279 : 365);

за період з 12.03.2020 до 14.09.2023 року (1282 дні) штрафні санкції з суми боргу 10197,96 грн становлять 1 074,56 грн (10197,96 x 3% x 1282 : 365);

за період з 12.03.2020 до 18.09.2023 року (1286 днів) штрафні санкції з суми боргу 103902,13 грн становлять 10 982,31 грн (103902,13 x 3% x 1286 : 365);

за період з 12.03.2020 до 20.09.2023 року (1288 днів) штрафні санкції з суми боргу 55110,53 грн становлять 5 834,17 грн (55110,53 x 3% x 1288 : 365);

за період з 12.03.2020 до 22.09.2023 року (1290днів) штрафні санкції з суми боргу 23509,36 грн становлять 2 492,64 грн (23509,36 x 3% x 1290 : 365);

за період з 12.03.2020 до 26.09.2023 року (1294 дні) штрафні санкції з суми боргу 55874,45 грн становлять 5 942,59 грн (55874,45 x 3% x 1294 : 365);

з 12.03.2020 до 29.09.2023 (1297 днів) штрафні санкції з суми боргу 23534,11 грн (в межах заявлених позивачем позовних вимог) становлять 2 508,80 грн (23534,11 x 3% x 1297 : 365 ). Загальна сума 3% річних за період з 12.03.2020 до 29.09.2023 становить 62 317 грн 81 коп.

25.07.2024 відбулась зміна назви відповідача, а саме з ТОВ «Довіра та гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС», про що надані відповідні статутні документи (а.с. 119-142). Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ТОВ «ВІН ФІНАНС» інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасний розрахунок, внаслідок набуття у власність предмета іпотеки підлягають задоволенню частково в розмірі 362 376,55 грн за період з 12.03.2020 до 29.09.2023.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 7725,02 грн (а.с.47-50).

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3623, 77 грн (362376,55х7725,02/772502,02).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 251, 252, 256, 257, 261, 264, 267,625ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (юридична адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, 04112, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) 362 376 (триста шістдесят дві тисячі триста сімдесят шість) грн 55 коп, а саме 300 058, 74 грн інфляційних втрат та 62 317, 81 грн три відсотки річних, за період з 12.03.2020 до 29.09.2023.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (юридична адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, 04112, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) 3 623 (три тисячі шістсот двадцять три) грн 77 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. С. Лібстер