П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 372/68/24

Провадження: № 22-ц/824/14242/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Нежури В.А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Волощенка Віталія Івановича в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 червня 2024 року, постановлену під головуванням судді Проць Т. В.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

у с т а н о в и в :

В січні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США та судові витрати.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30.05.2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

04.06.2024 року до суду надійшла заява представника відповідача-адвоката Волощенка В.І. про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 55 000 грн.

Ухвалою Обухівського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2024 року у задоволенні заяви Волощенка Віталія Івановича про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Волощенко В. І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та вирішити питання про розподіл витрат на правничу допомогу в сумі 55 000 грн за надані юридичні послуги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково послався на недоведеність понесення таких витрат у зв`язку із відсутністю деталізованих документів, які б підтверджували розмір таких витрат на правничу допомогу, оскільки відповідно до позиції, викладеної ВП ВС від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, визначено, що: «учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права». Вказує на наявність належних доказів на підтвердження розміру судових витрат, які повинні бути розподілені, а саме: договір, орієнтовний розрахунок, акт наданих послуги та рахунок фактура.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 09 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

В судовому засіданні ОСОБА_2 доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважав необґрунтованими, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, окрім того, відмітив, що стягнення витрат на правничу допопомогу буде надмірним тягарем для нього, оскільки він є учасником бойових дій.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, від її представника, адвоката Волощенко В. І. надійшла заява про розгляд справи без його участі, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України кожна із сторін процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно частини 2 зазначеної статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно частини 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до частини 9 статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як убачається із матеріалів справи, 30.05.2024 року судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат, які вона очкує понести в ході судового розгляду (а. с. 49- 54).

Поряд з цим, з протоколу судового засіданні від 30.05.2024 року убачається, що адвокатом Волощенко В. І. в інтересах ОСОБА_1 зроблено заяву про те, що він має намір подати заяву про ухвалення додаткового рішення у справі на протязі 5 днів з моменту ухвалення рішення (а. с. 96).

Так, 04.06.2024 року відповідачем, у визначений процесуальним законом строк подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, в якій зазначено, що стороною відповідача понесено відповідні витрати на правову допомогу у розмірі 55 000 грн, які підлягають стягненню з позивача. На підтвердження витрат у сумі 55 000 грн, до заяви було долучено акт прийому-передач наданих послуг від 04.06.2024 року на виконання вимог за договором про надання правничої допомоги від 15.06.2023 року; детальний опис про надання правничої допомоги; рахунок на оплату наданих послуг; додаток до договору про надання правничої допомоги. За таких підстав, просив суд постановити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 55 000 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (а. с. 110-117).

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що представник відповідача не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, обмежившись зазначенням загального розміру витрат на надані послуги в сумі 55000 грн.

Окрім того, суд виходив з того, що неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу та є підставою для відмови в ухваленні додаткового рішення.

Проте такі висновку суду першої інстанції не можуть вважатись правильними.

Як зазначено вище, при зверненні до суду першої інстанції представником відповідача було подано до суду: копію рахунку № 32 від 31.05.2024 року, виписаного на ім`я ОСОБА_1 на сплату послуг за надання правничої допомоги; копію акту про надання послуг за надання професійної правничої допомоги; детальний опис наданої правничої допомоги.

Колегія суддів відмічає, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 року.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити не співмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на не співмірність суми фіксованого гонорару із складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів справи, кількістю підготовлених процесуальних документів, тривалістю розгляду справи судом, тощо.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.01.2022 року у справі №922/1964/21; №755/9215/15-ц.

Окрім того, слід зазначити, що Верховний Суд з приводу ненадання опису наданих робіт, або надання його на більш пізніх стадіях притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Так, у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

У вже згаданій постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не звернув уваги на вказані норми права та на правові висновки Верховного Суду, які мають братися першочергово до уваги судами при розгляді справ, та як наслідок дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу.

Поряд з цим, колегія суддів, вважає, що заявлений розмір ОСОБА_1 у 55 000 грн не відповідає принципам співмірності та розумності, виходячи з наступного.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В іншій своїй постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Отже, при зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)

Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Подібні висновки також викладенів ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19.

Як свідчить судова практика, при зменшенні витрат на правову допомогу слід також ураховувати чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (див. постанову Верховного Суду № 910/20852/20).

Тобто, при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу необхідно перевіряти чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

З матеріалів справи убачається, що в судове засідання 18.06.2024 року ОСОБА_2 з`явився особисто, проти заявленого відповідачкою розміру витрат заперечував, в той час, як представник відповідачки подав заяву про розгляд питання про розподіл витрат без його участі.

Окрім того, в ході апеляційного перегляду, в судовому засіданні, ОСОБА_2 зазначив про те, що він є учасником бойових дій, а відтак, заявлена відповідачкою сума буде надмірним тягарем для нього.

У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як зазначено вище, згідно додатку про надання правничої допомоги від 15.06.2023 року узгоджена між сторонами вартість правової допомоги у розмірі 55 000 є фіксованою.

Оцінюючи обсяг робіт наданих адвокатом, колегія суддів вважає, що в даному випадку, витрати на правову допомогу в сумі 55 000 грн не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат, адже дана справа є незначної складності, оскільки її розгляд відбувався у спрощеному провадженні, а також, ураховуючи, що в ході судового розгляду адвокат приймав участь особисто лише у двох судових засіданнях (14.03.2024 року та 09.05.2024 року (а. с. 76, а. с. 93). Окрім того, стягнення з ОСОБА_2 витрат у заявленому розмірі буде становити надмірний тягар для нього, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів, з урахуванням критеріїв обґрунтованості та пропорційності (співмірності), доходить висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, у розмірі 25 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга адвоката Волощенка В. І. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Обухівського районного суду Київської області від 18 червня 2024 року скасуванню з ухваленням у справі додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Волощенка Віталія Івановича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити .

Ухвалу Подільського районного суду Київської області від 27 квітня 2023 року скасувати.

Заяву адвоката Волощенка Віталія Івановича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати понесені на правничу допомогу, в розмірі 25 000 (двадцять п`ять) тисяч грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2024року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова