П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року місто Київ

справа № 363/4392/22

провадження№22-ц/824/1168/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М. за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.

сторони:

позивач - Держава Україна в особі Київської обласної державної адміністрації

відповідач - Вишгородська районна державна адміністрація

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури

на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Лукач О.П.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , в якому просив усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :20:282:0247 площею 0,12 га, шляхом визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 6 жовтня 2011 року щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ; усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :20:282:0247 площею 0,12 га, шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної держаної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1

Позов обгрунтовано тим, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 6 жовтня 2011 року ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,1200 га, що розташована на території Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту)

На підставі цього розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт.

Розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 1792 від 6 жовтня 2011 року, яким передано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку, прийнято з порушенням земельного та лісового законодавства, оскільки остання відноситься до земель лісового фонду.

За інформацією від 5 вересня 2017 року № 189 ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», яке на даний час перебуває в стані припинення шляхом приєднання до ДП «Клавдієвський лісгосп», земельна ділянка з кадастровим номером :20:282:0247 розташована на землях лісогосподарського призначення лісового фонду та погодження на вилучення вказаних лісових ділянок підприємство не надавало.

Згідно інформації наданої Українським державним проектним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» листом № 456 від 13 вересня 2017 року та наданих ним фрагментів публічної кадастрової карти України межі земельної ділянки з кадастровим номером :20:282:0247 повністю накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», а саме на 19 виділ 2 кварталу Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція».

Українським державним проектним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» листом № 278 від 10 травня 2018 року повідомлено, що складені планшети 1993 року (викопіювання із планово-картографічних матеріалів) погоджувались в органах землевпорядкування.

Згідно планшету № 2 (лісовпорядкування 1993 року) Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково- дослідна станція» та планшету № 2 (лісовпорядкування 2003 року) Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» площа та контури 17,19 виділ 2 кварталу Старопетрівського лісництва не змінились.

Згідно з проектом організації та розвитку лісового господарства Київської лісової науково-дослідної станції 2004 року, земельна ділянка передана у власність ОСОБА_1 на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 6 жовтня 2011 року є земельними ділянками лісогосподарського призначення, покриті лісовою рослинністю та мали наступні таксаційні характеристики: виділ 19: площа 0,6 га, склад - 10 сосни звичайної, вік 54 роки, середня висота - 21 м, середній діаметр - 22 см, запас на 1 га - 260 метрів кубічних..

Таким чином, зазначає позивач, земельну ділянку передано у приватну власність ОСОБА_1 , за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція», без виключення її з Державного лісового фонду України.

В силу положень ст.ст.19, 55, 84 ЗК України та ст.5 ЛК України спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства у порядку, визначеному ЛК України.

За інформацією ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» від 5 вересня 2017 року № 189 право постійного користування на спірну земельну ділянку не припинялось в установленому законом порядку, підприємство згоди на її вилучення, передачу у власність чи в оренду не надавало та не повідомлялось про прийняття будь-яких рішень стосовно земельної ділянки чи зміну її цільового призначення.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка відносилась до земель державної власності для лісогосподарського призначення, розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 6 жовтня 2011 року прийняте з перевищенням наданих законом повноважень та всупереч п.г) ч.4 ст.84, ч.2 ст.56 ЗК України Крім того, розпорядження, яким змінено цільове призначення земельної ділянки без згоди землекористувача (органу лісового господарства), прийняте всупереч вимогам ч.7 ст.20, ч.5 ст.116, ст.141, ч.2, 3 ст.142, ч.2 ст.149 ЗК України.

При цьому, позивач зазначає про те, що проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :20:282:0247 відсутній.

Порушення порядку зміни цільового призначення земель відповідно до ст.21 ЗК України є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

На час звернення до суду з цим позовом власником спірної земельної ділянки є держава в особі Київської обласної державної адміністрації, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться за межами с.Лютіж Вишгородського району Київської області.

Власник земельної ділянки з обмеженим оборотом може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2023 року у задоволенні позову Керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ДП «Клавдієвське лісове господарство» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати заочне рішення Вишгородського районного суду від 29 серпня 2023 року і ухвалити нове, яким задовольнити позов прокурора у повному обсязі. Прокурор вважає, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, зазначає про те, що суб'єктний склад учасників справ № 363/4392/22 та № 363/5296/18, а також матеріально-правові вимоги позовів не являються тотожними.

Крім того, апелянт зазначає про відсутність преюдиційного значення рішення Вишгородського районного суду від 18 березня 2021 року у справі № 363/5296/18 відносно обраного способу захисту інтересів держави у справі № 363/4392/22. Преюдиційне значення рішення Вишгородського районного суду від 18 березня 2021 року у справі № 363/5296/18 має виключно в частині встановлення факту приналежності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та незаконності її виділення у приватну власність.

Також апелянт зазначає, що спірна земельна ділянка не підпадає під ознаки жодного із виключень, встановлених статтею 56 ЗК України та ст.12 ЛК України, які передбачають можливість набуття у приватну власність земель лісогосподарського призначення. Будь-які рішення щодо її вилучення та зміни її цільового призначення уповноваженими органами не приймались. Відтак, є очевидним факт належності спірної ділянки на праві титульного володіння державі в особі Київської обласної державної адміністрації та відповідно неможливість виникнення такого права у ОСОБА_1 .

Прокуратура, обираючи належний спосіб захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, дійшла висновку про необхідність пред'явлення негаторного позову, оскільки обставини справи безумовно вказують на неможливість виникнення у громадянина права власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення, яка перебуває у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства та воля на відчуження якої державою в особі її уповноважених органів не виявлялась.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористувалися.

В судове засідання не з`явилися представники Київської обласної адміністрації, Вишгородської районної державної адміністрації ДП «Клавдієвське лісове господарство» , судові повідомлення про місце, день і час розгляду справи були направлені до електронних кабінетів через підсистему «Електронний суд», про що в матеріалах справи містяться звіти про доставку вихідної кореспонденції (а.с.181-162), причини своєї неявки не повідомили.

ОСОБА_1 був повідомлений шляхом направлення судового повідомлення на поштову адресу, інформація щодо якої міститься в матеріалах справи. Направлене судове повідомлення на адресу ОСОБА_1 повернулося до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ч. 8 ст.128 ЦПК України дає підстави для висновку про вручення відповідачу повідомлення.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 6 жовтня 2011 року ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,1200 га, що розташована в садівничому товаристві «Майдан» на території Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області.

На підставі вказаного розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯМ № 086385 на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :20:282:0247.

Згідно листа від 5 вересня 2017 року № 189 ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» не надавало погодження на вилучення земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :20:282:0247, розташованої на території Лютізької сільської ради Вишгородського району.

Згідно листа Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 11 січня 2018 року №04-48/78, Управління не надавало погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення, зокрема щодо земельної ділянки з кадастровим номером :20:282:0247.

З фрагменту публічної кадастрової карти Україна за даними лісовпорядкування 2003 , 2014 років з нанесеними межами кварталів № 1,2 та межами земельної ділянки з кадастровим номером :20:282:0247 вбачається, що зазначена земельна ділянка повністю накладається на землі лісового фонду, які перебувають в користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція».

Крім того, судом установлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, наявність рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року у цивільній справі № 363/5296/18 за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного агенства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Із вказаного рішення слідує, що заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агенства лісових ресурсів України та ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» звернувся до суду з даним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 6 жовтня 2011 року щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ; визнати недійсним державний акт серії ЯМ № 086385 на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, виданий ОСОБА_1 з кадастровим номером :20:282:0247 для ведення садівництва, та скасувати його державну реєстрацію. Свої вимоги мотивував тим, що оспорюваним розпорядженням Вишгородська районна державна адміністрація всупереч вимог лісового законодавства України, передала у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» без виключення її з Державного лісового фонду України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Однак, згідно листа Київського обласного та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства від 11 січня 2018 року № 04-48/78, останнє не надавало погодження на зміну цільового призначення на спірну земельну лісову ділянку для її використання в цілях не пов'язаних з веденням лісового господарства. Таким чином, Вишгородською районною державною адміністрацією, в порушення вимог ст.20, 21, 56, 57, 122, 149 ЗК України, ст.57 ЛК України передано у власність землі лісогосподарського призначення без погодження зміни цільового призначення органом лісового господарства та Кабінету Міністрів України. Також, не проведено державну експертизу проектів землеустрою, що є порушенням вимог ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Суд, розглянувши вказану справу, надавши оцінку доводам прокурора, встановив порушене право позивача та вважав слушним доводи прокурора про те, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 6 жовтня 2011 року щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 прийнято з порушенням вимог закону, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :20:282:0247 накладається на землі 1-го та 2-го кварталу Старопетрівського лісництва.

Водночас за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 та представника Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про застосування строків позовної давності, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного агенства лісових ресурсів України, ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Постановою Київського апеляційного суду від 8 липня 2021 року апеляційну скаргу заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області залишено без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 січня 2022 року касаційну скаргу заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області задоволено частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 8 липня 2021 року в частині вирішення позовних вимог заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, заявлених в інтересах держави в особі державного підприємства Київська лісова науково-дослідна станція» скасовано. Позов у цій частині залишено без розгляду. В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 8 липня 2021 року залишено без змін.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором у позовній заяві у цій справі не змінювалися первісні фактичні підстави позову, які були вказані у заяві прокурора у справі № 363/5296/18, а лише зазначено про наявність змін в законодавстві у зв`язку з якими прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави і цього разу в особі Київської обласної державної адміністрації, а також зміною формулювання позовних вимог, які містять в собі ті самі вимоги про визнання незаконним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 6 жовтня 2011 року щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , тим самим усунути перешкоди у здійсненні Київської обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою та її повернення на користь держави. У справі № 363/5296/18 також було заявлено вимогу про визнання недійсним державний акт серії ЯМ № 086385 на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, виданий ОСОБА_1 з кадастровим номером :20:282:0247 для ведення садівництва, та скасувати його державну реєстрацію. Отже прокурор, володіючи обставинами, які були відомі йому під час подання ним позову у цій справі та з тих самих матеріальних питань, фактично доповнив їх новим нормативно-правовим обгрунтуванням та доводами при збереженні первісних обставин, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду не є зміною підстав позову. Тим самим, прокурором не враховано, що на час звернення у грудні 2022 року до суду з цим позовом, судовими рішеннями у справі № 363/5296/18 за позовом прокурора в інтересах держави, уже перевірялась законність набуття права власності відповідачем ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :20:282:0247 площею 0,1200 га, видану йому на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 6 жовтня 2011 року, з тих самих підстав. При цьому, як рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2021 року у справі № 363/5296/18, так і постановами судів апеляційної і касаційної інстанції за апеляційними скаргами прокурорів, відхилено доводи прокурора про те, що даний позов є негаторним про що прокурор зазначає, звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування земельної ділянки.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову, у рішенні зазначив, що вимоги про визнання недійсними розпорядження Вишгородської районного державної адміністрації № 1792 від 6 жовтня 2011 року щодо передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , пов`язаних з предметом спору - земельна ділянка з кадастровим номером :20:282:0247 площею 0,1200 га, яка вибула з володіння держави та, як наслідок її повернення, були у встановленому законом порядку розглянуті Вишгородським районним судом Київської області у справі № 363/5296/18 та було обгрунтовано відмовлено у задоволенні позову з підстав пропуску прокурором строку позовної давності, саме з метою та забезпечення відсутності необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Подання прокурором нового позову про той самій предмет і з тих самих підстав, з яких прийнято рішення у справі № 363/5296/18, яке набрало законної сили, фактично зводиться до нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, з такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором подано позов про той самий предмет і з тих самих підстав, за якими прийнято рішення у справі № 363/5296/18, яке набрало законної сили, і є преюдиційним для справи № 363/4392/22, що фактично зводиться до нового слухання справи та нового її вирішення.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на таке.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме предмета і підстави позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо яких виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких грунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких грунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обгрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору ( висновки Верховного Суду викладені у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18).

Установлено, що у справі № 363/5296/18 Києво-Святошинською місцевою прокуратурою пред`явлено позов в інтересах держави в особі Державного агенства лісових ресурсів України та ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» (як землекористувачів лісових земель0 до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконним розпорядження про відведення у власність спірної земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на підставі положень ст.ст.21, 393 ЦК України та ст.ст.125, 153, 155 ЗК України.

У цій справі, рішення в який переглядається апеляційним судом (№ 363/4392/22) Вишгородською окружною прокуратурою пред`явлено позов в інтересах Київської обласної державної адміністрації (як власника і розпорядника спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення) до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про усунення перешкод позивача у здійсненні права користування і розпорядження спірною земельною ділянкою на підставі положень ст.391 ЦК України.

Оскільки у цих справах різний суб`єктивний склад сторін та предмет позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову через те, що існує рішення суду, що набрало законної сили, ухвалене про той самий предмет і з тих самих підстав.

Установлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :20:282:0247 повністю накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» (станом на 2017 рік), а саме на 19 виділ 2 кварталу Старопетрівського лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» (лист Українського державного проектного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» від 13 вересня 2017 року).

Право користування ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» лісами площею 5,9 га відповідно до п.5 «Прикінцевих положень» ЛК України підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, згідно з якими спірна земельна ділянка відносилась до земель лісогосподарського призначення.

За інформацією ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» від 5 вересня 2017 року, підприємство не надавало згоди на вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :20:282:0247.

Відповідно до листа Київського обласного та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства від 11 січня 2018 року, останнє не надавало погодження на вилучення та зміну цільового призначення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи та інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (ч.2 ст.1 ЛК України).

В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об'єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (ч.3 ст.1 ЛК України).

До одержання в установленому порядку державним лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (п.5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.8, ч.1 ст.9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

Згідно зі ст.10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності. Суб'єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до ст.12 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом. Громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянок деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі. Ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

Можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення передбачена також нормами статей 56, 57 ЗК України.

Спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення, яка розташована у єдиному лісовому масиві жодному зазначеному критерію, за якого земельна ділянка лісогосподарського призначення може перебувати у приватній власності фізичних та юридичних осіб, не відповідає.

В інших випадках земельні ділянки лісогосподарського призначення використовуються спеціалізованими державними або комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними або комунальними підприємствами, установами, організаціями, у яких створено спеціалізовані підрозділи для ведення лісового господарства (ст.57 ЗК України). Такі земельні відповідно до ст.1 ЛК України можуть вилучатися у землекористувачів чи власників виключно для суспільних потреб.

Одночасно, перебування земельної ділянки на законних підставах у володінні особи обумовлює обов'язковість використання цієї земельної ділянки за цільовим призначенням. Таке володіння землею визнається законним, оскільки воно має певну правову основу (титул).

Відтак використання земельної ділянки не за цільовим призначенням є незаконним, а отже не може визнаватися титульним володінням.

Отже, якщо законом не передбачена можливість набуття особою у приватну власність земель певної категорії, то це означає неможливість отримання такою особою титульного володіння на земельну ділянку певної категорії, зокрема лісогосподарського призначення.

Наведене свідчить про те, що зайняття земельних лісових ділянок лісогосподарського призначення, які були вилучені з порушенням положень Земельного та Лісового кодексів України, а саме з порушенням права власності держави чи відповідної територіальної громади з позбавленням правомочності володіння, слід розглядати як порушення права власності держави, не пов`язане з позбавленням титульного володіння.

Як наслідок, особа не може набути статусу добросовісного володільця земельної ділянки у складі земель з особливим правовим режимом без належного дозволу уповноваженого на те органу, оскільки в силу зовнішніх, об'єктивних обставин, явних і видимих природних знак земельної ділянки така особа, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про це, зважаючи на презумпцію знання закону.

Згідно обставин цієї справи, спірна земельна ділянка не підпадає під ознаки жодного із виключень, встановлених ст.56 ЗК України та ст.12 ЛК України, які передбачають можливість набуття у приватну власність земель лісогосподарського призначення. Будь-які рішення щодо її вилучення та зміни цільового призначення уповноваженими органами не приймались.

За таких обставин наявні підстави для висновку про належність спірної ділянки на праві титульного володіння державі в особі Київської обласної державної адміністрації та відповідно неможливість виникнення такого права у ОСОБА_1 .

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов'язані з позбавленням його володіння майном.

Встановивши, що оскільки спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення перебуває у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства, та, воля на відчуження якої державою в особі її уповноважених органів не виявлялась, відповідно у ОСОБА_1 не могло виникнути право власності на таку земельну ділянку, позивач обрав належний спосіб захисту інтересів держави шляхом усунення перешкод державі в особі Київської обласної державної адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :20:282:0247, площею 0,12 га, шляхом визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 1792 від 6 жовтня 2011 року щодо передачі земельної ділянки ОСОБА_1 .

Усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :20:282:0247, площею 0,12 га, шляхом повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури судовий збір в сумі 4962 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 24 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус