КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Якимець О.І.
Єдиний унікальний номер справи № 758/5318/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Кролівець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

В с т а н о в и в :

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, та інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 жовтня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту. Цього ж дня, між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки за виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 листопащда 2011 року (справа № 2/931/11) солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором.

Рішення суду не виконано, а відтак за період з 10 травня 2020 року по 09 травня 2023 року просить застосувати положення ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання.

У позові просить:

- стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 три відсотки річних у сумі 99 699,21 грн та інфляційні втрати у сумі 563 514,72 грн , а всього у розмірі 636 213,93 грн за період із 10 травня 2020 року по 09 травня 2023 року за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2011 року у справі № 2/913/11, здійснити розподіл судових витрат.

Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що ОСОБА_2 виконав судове рішення.

Відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, а тому має відбутися заміна боржника. У разі такої заміни, поручитель не має наміру забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником, а відтак порука припиняється у відповідності до ч. 3 ст. 559 ЦК України. Просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 14 березня 2024 року провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат закрито.

Рішенням Подільського районного суду мКиєва від 14 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення про задоволення позову .

У скарзі посилався на ту обставину, що суд першої інстанції помилково витлумачив, що в разі пропущення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання у позивача відсутнє право на звернення до суду з вказаним позовом, а також, що у зв`язку із смертю позичальника ОСОБА_2 у поручителя не виникає власних зобов`язань перед кредитором, оскільки він несе лише солідарну відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов`язань. Крім того просили стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 28 000 грн, та судовий збір в сумі 14 314,81 грн за подання апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 11 липня 2024 року,219 серпня 2024 року, 19 вересня 2024 року, 26 вересня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи .

Представники сторін приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 за договором поруки інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки доказів які б підтверджували погодження сторонами у договору поруки такої умови відповідальності поручителя перед банком суду не надано.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Подільского районного суду міста Києва від 23 червня 2011 року ( справа №2-913/11) стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 25 жовтня 2006 року у розмірі 1 107 769,09 грн, судові витрати в розмірі 1700,00 грн та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24 квітня 2013 року задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження по справі №2-913/11, якою замінено стягувача АТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» як правонаступника (а.с. 218 т. 1).

Подільським районним судом м. Києва 13 грудня 2016 року на виконання рішення від 23 червня 2011 року видано два виконавчі листи та направлено їх на адресу ПАТ «Дельта Банк», які отримані останнім 16 грудня 2016 року (а.с. 225-226).

У жовтні 2017 року (31 січня 2017 року) до суду першої інстанції надійшла заява ПАТ «Дельта Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с. 227-249 ).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року в задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2017 року вищевказану ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) майнових прав №1517/К від 14 червня 2019 року . Відповідно до п.п. 1.1. договору ПАТ «Дельта Банк» передало у власність ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема, право вимоги до боржника, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами, в тому числі за кредитним договором №0 від 25 жовтня 2006 року .

Відомості про наявність відкритих виконавчих проваджень стосовно виконавчих листів №2-913/11 відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відсутні, що підтверджується витягами з Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту.

У постанові зазначено ,що на момент укладення договору № 1517/К від 14 червня 2019 року про купівлю-продажу прав вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Гефест» строк пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі № 2-913/11 сплив більш ніж на 6 років.

Оскільки первісний кредитор ПАТ «Дельта Банк» пропустив строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, у поновленні даного строку судом первісному кредитору було відмовлено, у зв`язку з чим новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» не має права на заміну його в якості правонаступника стягувача, як сторони виконавчого провадження./а.с. 59-65/.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ./а.с. 40/.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 546/2023, заведеної після його смерті за вимогою ТОВ «ФК «Гефест» спадкоємці із заявами про прийняття спадщини за померлим до нотаріальної контори не звертались.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 14 березня 2024 року задоволено заяву позивача про закриття провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_2 (а.с. 143).

Згідно із приписами ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно,виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою статті встановлено, що зобов`язання виникає з підстав встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 5 статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, тобто ч.5 ст. 11 ЦК України прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання зобов`язання, негативних наслідків, установлених ч.2 ст. 625 ЦК України.

У позові ТОВ ФК « Гефест» просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати у відповідності до ст. 625 ЦК України яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання у зв`язку із невиконанням рішення суду .

З огляду на те, що правовідносини виникли саме у зв`язку із невиконанням рішення суду, а не через невиконання договору поруки, тому підстави застосувати положення Договору поруки у даній справі відсутні.

Саме на підставі рішення суду у ОСОБА_1 виникло грошове зобов`язання перед ТОВ «ФК «Гефест», яке є правонаступником ПАТ « УкрСиббанк».

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду викладених у постановах № 686/21962/15 від 16 травня 2018 року, № 459/3560/15 від 11 липня 2018 року .

Відповідно до ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не є штрафними санкціями, а окремим способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Постанова Верховного Суду № 753 /23612/15 від 11 липня 2018 року,№ 461/479/16 від 05 вересня 2018 року, № 761/43507/16 від 22 листопада 2018 року)

Саме у зв`язку із невиконанням судового рішення у позивача виникло право на звернення з позовом відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання.

Такі висновк суду касаційної інстанції є незмінними, а судова практика з цього питання є сталою.

З урахуванням встановлених обставин, хибним є висновок суду першої інстанції про те, що наявність рішення про стягнення боргу за кредитним договором з позичальника та поручителя та невиконання такого зобов`язання не породжує виникнення у поручителя власного грошового зобов`язання перед кредитором і можливості застосування до нього окремої відповідальності за прострочення такого зобов`язання.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2021 року № 759/4755/19 зробив висновок, що пропуск строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не впливає на можливість нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат ,оскільки рішення суду яким стягнуто заборгованість з відповідачів залишається чинним та невиконаним.

Закінчення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання не виключає можливість нарахування та стягнення фінансових санкцій передбачених ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання - в даному випадку виконання рішення суду.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Грошове зобов`язання, на яке нараховуються фінансові санкції виникло на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2011 року, а тому умови кредитного договору в даній справі не застосовуються.

Наданий позивачем розрахунок відповідає заявленим вимогам, а саме стягнення суми 99699,21 грн - три відсотки річних за період із 10 травня 2020 року по 09 травня 2023 року , та суми 563514,72 грн - інфляційні втрати за період із 10 травня 2020 року по 09 травня 2023 року , а всього 636213,93 грн і такі вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, підлягають до задоволення вимоги щодо стягнення судових витрат відповідно до вимог ст. 133 ,137, 141 ЦПК України а саме судового збору в сумі 23 858,03 грн, сплаченого за подання позову та апеляційної скарги, та 28 000 грн витрат на правову допомогу.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги які співпадають із доводами вимог позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (ЄДРПОУ 4250033) за невиконання грошового зобов`язання за судовим рішенням: 3% річних - 99 699,21 гривню, інфляційні втрати - 536 514,72 гривень, всього - 636 213 (шістсот тридцять шість тисяч двісті тринадцять) гривень 93 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (ЄДРПОУ 4250033) судові витрати: 23 858,03 гривень на відшкодування судового збору, 28 000 гривень витрат на правову допомогу, всього - 51 858 (п`ятдесят одну тисячу вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 03 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 22 жовтня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова