печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/48591/23-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання зобов`язань за кредитними договорами припиненими виконанням, припинення договору іпотеки та заборони відчуження, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати зобов`язання за кредитними договорами №VIW3G6 та №VIW3G6 від 28.12.2007 року припиненими виконанням, проведеними належним чином, припинити договір іпотеки від 28.12.2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 та припинити заборону відчуження цієї квартири, а також стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою послуг фахівця-експерта в сумі 25 760, 00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 28.12.2007 року між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк» були укладені: договір про іпотечний кредит №VIW3G6 та кредитний договір №VIW3G6, відповідно до яких вона отримала 159 075, 00 грн та 25 925, 00 грн кредитних коштів.

Того ж дня, між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Починаючи від дня укладення договорів вона весь час вносила платежі на виконання умов договорів, проте, зазначає, що банк весь час нараховував їй штрафи, пені та комісії, в зв`язку з чим вона не могла розрахуватись з кредитами.

У квітні 2023 року вона остаточно вирішила погасити заборгованість і звернулась до відповідача шляхом особистого візиту в відділення банку, а також зателефонувавши за номером 3700, щодо надання їй інформації про залишок заборгованості, проте їй кілька разів називали різні суми заборгованості, тому вона у вересні 2023 року звернулась до СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» про проведення досудової експертизи, в розпорядження якого надала копії квитанцій за всі роки оплати кредитів. Просила обрахувати суму залишку заборгованості станом на 28.10.2023 року.

Висновком експерта №172 від 14.09.2023 року, визначено, що остаточна сума заборгованості за кредитним договором (іпотека) №VIW3G6 від 28.12.2007 року складає 137 863, 17 грн, а за кредитним договором №VIW3G6 від 28.12.2007 року є переплата - 793, 11 грн.

З урахуванням цього висновку вона 17.10.2023 року сплатила в рахунок кредитного договору №VIW3G6 - 137 070,06 грн (з урахуванням переплати по іншому договору).

Таким чином, вважає, що нею повністю виконано умови кредитних договорів і їх дія має бути припинена. Наголошує, що у відповідача є своє бачення нарахувань та сплати, і єдиним для неї способом позбутись кредитного тягаря є звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Також витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» оборотно-сальдову відомість по кредитному договору №VIW3G6, що укладений 28.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з зазначенням оборотів по дебету і кредиту та кінцевого сальдо по кожному руху коштів за період з 28 грудня 2007 року по 18 жовтня 2023 року; оборотно-сальдову відомість по кредитному договору №VIW3G6, що укладений 28.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з зазначенням оборотів по дебету і кредиту та кінцевого сальдо по кожному руху коштів за період з 28 грудня 2007 року по 18 жовтня 2023 року; інформаційну довідку щодо наявності документальної підстави нарахування платежів по кредитному договору №VIW3G6, що укладений 28.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 із розрахунку 30 % річних; розрахунок заборгованості по кредитному договору №VIW3G6, що укладений 28.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 за період з 28.12.2007 року по 18.10.2023 року; розрахунок заборгованості по кредитному договору №VIW3G6, що укладений 28.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 за період з 28.12.2007 року по 18.10.2023 року; реєстр платежів, які були здійснені ОСОБА_1 по кредитному договору №VIW3G6, що укладений 28.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 за період з 28.12.2007 року по 18.10.2023 року; реєстр платежів, які були здійснені ОСОБА_1 по кредитному договору №VIW3G6, що укладений 28.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 за період з 28.12.2007 року по 18.10.2023 року; документи щодо зміни організаційно-правової форми юридичної особи ЗАТ КБ «ПриватБанк» в АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 197).

Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адресу сторін, крім того відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін та до електронного кабінету учасника справи (а. с. 198).

На адресу суду повернувся лист з копією ухвали про відкриття провадження, направлений на адресу позивача, з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 201), на електронну пошту та до електронного кабінету учасника справи ухвалу доставлено - 22.11.2023 року (а. с. 199, 206).

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу відповідача, останньому було направлено ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками рекомендованим листом з повідомленням про вручення (трекінг відправлення АТ «Укрпошта 06 002 3713 86 67), на електронну пошту та до електронного кабінету учасника справи ухвалу доставлено - 22.11.2023 року (а. с. 200, 205, 207).

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався, витребувані судом документи не надав.

Згідно із ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов?язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що 28.12.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (згідно інформації з офіційного сайту відповідача, у 2009 році банк змінив свою організаційно-правову форму на Публічне акціонерне товариство (ПАТ), а у 2018 році «ПАТ» на Акціонерне товариство (АТ)) та ОСОБА_1 укладено договір №VIW3G6, предметом якого є надання позивачу кредитних коштів в сумі 159 075, 00 грн, для придбання квартири АДРЕСА_1 , зі строком погашення не пізніше 28.12.2032 року, під 15% річних (та інші платежів). Детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п.п. 1.1., 2.1.1., 2.1.3., 2.4., 5.2., 5.3.3., 5.3.12., 6.3., 6.5., а також у додатку №1 до договору, зокрема: сум кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, затрат на укладання договорів страхування та договорів забезпечення.

Відповідно до п. 2.4. вказаного договору, позичальник зобов`язується щомісячно до 28 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2 063, 23 грн, готівкою в касі або безготівковим способом. Останній ануїтетний платіж має бути здійснений не пізніше 28.12.2032 року. Розмір платежу розраховується за формулою (а. с. 10-11):

Розмір Р*365/360/12/100

щомісячного =L * ----------------------

ануїтетного платежу 1-(1+Р*365/360/12/100)-n

Згідно п. 2.5. договору, розрахунок відсотків здійснюється починаючи з дати списання коштів з позичкового рахунку, до дати повного погашення кредиту. Відсотки нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи із фактичної кількості днів у місяці і 360 днів у році. Нарахування відсотків здійснюється на дату їх сплати. Відсотки нараховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати по останню дату поточного періоду сплати включно.

За п. 2.6. договору при надходженні від позичальника коштів у рахунок погашення кредиту та відсотків за користування ним виконання зобов`язань здійснюється у наступній черговості:

- відшкодування витрат/збитків кредитору згідно п.п. 5.2.9., 5.3.12. цього договору;

- сплата комісійної винагороди в разі дострокового погашення кредиту у випадках, визначених в розділі 4 цього договору;

- сплата пені на прострочені нараховані відсотки за користування кредитом, згідно п. 6.5. цього договору (якщо прострочення буде мати місце);

- сплата прострочених нарахованих відсотків за користування кредитом (якщо прострочення буде мати місце);

- сплата простроченої заборгованості за кредитом (якщо прострочення буде мати місце);

- сплата нарахованих строкових відсотків за користування кредитом;

- сплата строкової заборгованості за кредитом.

З наведеного вбачається, що погашення тіла кредиту відбувається в останню чергу.

Пунктом 2.7. договору передбачено, що якщо сума платежу, що надійшов в погашення кредиту, менша розміру, вказаного в п. 2.4. цього договору (2 063, 23 грн), то ця сума залишається на транзитному рахунку банку, вказаному у п. 5.1.2. договору, без розподілу до наступної дати погашення кредиту, а ануїтетний платіж, що мав бути сплачений, вважається простроченим. Наступна сума платежу повинна бути достатньою для погашення простроченого ануїтетного платежу та нарахованої пені за прострочені платежі з урахуванням вимог п. 6.2. цього договору, у іншому разі недостатня сума платежу знову зараховується на транзитний рахунок до накопичення необхідної суми для погашення (а. с. 11).

Як видно з виписки по кредитному договору №VIW3G6 (а. с. 34-59) позивачем нерегулярно та не в повному обсязі вносились обов`язкові місячні ануїтетні платежі, в рахунок погашення боргу за кредитним договором №VIW3G6, відповідно почала накопичуватись заборгованість.

Крім того, 28.12.2007 року між тими ж сторонами укладено договір №VIW3G6, предметом якого є надання позичальнику ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 25 925, 00 грн, на споживчі цілі, шляхом перерахування відповідно до п. 1.2., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,00 від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з 28 по 28 число кожного місяця. П. 7.3. передбачено, що кредит надається позичальнику у вигляді бланкового. За п. 7.4. згідно зі ст. 212 ЦК України, при порушення позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п. п. 1.1.,2.2.4.,2.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 2,50 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Як видно із виписки по кредитному договору №VIW3G6 (а. с. 61-74), позичальник сплачувала обов`язкові платежі не регулярно та не в повному обсязі.

Аналогічно 28.12.2007 року між позивачем та банком укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , 36,10 кв. м., житловою 19,50 кв. м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2007 року, укладеного між іпотекодавцем та Зюзюкіним О.М. , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №8850.

Позивачем до позову додано копії квитанції на різні суми за різні періоди поганої якості (а. с. 103-181), в зв`язку з чим неможливо визначити та перевірити точну загальну суму сплачених коштів.

В той же час, за заявою позивача, яка 11.09.2023 року надійшла до СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» було проведено фінансово-кредитну експертизу, для подальшого подання до суду, на предмет дослідження документів, пов`язаних з кредитним договором №VIW3G6 від 28.12.2007 року та договором про іпотечний кредит №VIW3G6 від 28.12.2007 року (а. с. 76-100). На вирішення судової фінансово-кредитної експертизи були поставлені наступні питання:

- Чи відповідає розмір ануїтетних платежів базовим умовам кредитного договору №VIW3G6 від 28.12.2007 року та договору про іпотечний кредит №VIW3G6 від 28.12.2007 року?

- Який розмір щомісячного платежу має бути за кредитним договором №VIW3G6 від 28.12.2007 року та договору про іпотечний кредит №VIW3G6 від 28.12.2007 року?

- Чи відповідає розрахунок заборгованості позичальника (по сплаті відсотків за кредитом та погашення основної суми боргу) перед банком умовам укладених між вказаними сторонами кредитних договорів та розрахунковими документами щодо погашення кредиту за цими договорами?

Висновком експерта №172 від 14.09.2023 року, встановлено:

- по першому питанню - встановлено, що розмір ануїтетного платежу за кредитним договором №VIW3G6 від 28.12.2007 року неможливо визначити, тому що за умовами договору методика або порядок обчислення ануїтетного платежу не визначений. Розмір ануїтетного платежу по договору про іпотечний кредит №VIW3G6 від 28.12.2007 року в сумі 2 063, 23 грн не відповідає базовим умовам договору.

- по другому питанню - дослідженням поданих документів, судовим експертом встановлено, що розмір щомісячних ануїтетних платежів позичальника ОСОБА_1 за умовами: договору про іпотечний кредит №VIW3G6 від 28.12.2007 року орієнтовно складає 2 037, 48 грн, а кредитного договору №VIW3G6 від 28.12.2007 року орієнтовно складає 332, 06 грн.

- по третьому питанню - дослідження поданих документів, судовим експертом встановлено, що розрахунок заборгованості позивачальника (по сплаті відсотків за кредитом та погашення основної суми боргу) перед банком не відповідає умовам, укладених між вказаними сторонами, кредитних договорів та розрахунковими документами щодо погашення кредиту за цими договорами.

За договором про іпотечний кредит №VIW3G6 від 28.12.2007 року /додаток №3 до висновку/ за період з 2008 року по 28 жовтня 2023 року: сума отриманого кредиту 159 075, 00 грн.

Сума внесених платежів становить 376 283, 05 грн (відсотки 342 861, 20 грн + основний борг 33 421, 85 грн).

Сума заборгованості по основному боргу становить 125 693, 38 грн.

Сума заборгованості по відсотках становить 12 169, 79 грн.

Станом на 28.10.2023 року сума для погашення боргу становить 137 863, 17 грн.

Цим же висновком визначено, що за кредитним договором №VIW3G6 від 28.12.2007 року станом на 28.10.2023 року, сума переплати становить 793, 11 грн (а. с. 84).

Згідно договору про проведення фінансово-кредитної експертизи від 11.09.2023 року, ОСОБА_1 сплатила 25 760, 00 грн (а. с. 189-190).

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №17 від 17.10.2023 року, ОСОБА_1 здійснила платіж на суму 137 071, 00 грн, в призначені платежу вказано: «повне погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 згідно договору №VIW3G6 від 28.12.2007 року» (а. с. 147).

Суд також надав оцінку відповідям відповідача на ім`я позивача на її звернення щодо надання інформації про фактичну заборгованість за вказаними кредитним та іпотечним договорами.

Так, зокрема, відповідями АТ КБ «ПриватБанк» від 24.05.2023 року (а. с. 183) та від 29.05.2023 року (а. с. 185) позивачу запропоновано звернутись до уповноваженої на вирішення питань реструктуризації, особи.

У відповіді банку від 01.09.2023 року позивачу зазначено суми заборгованості за обома договорами: 216 895, 07 грн та 45 511, 54 грн (а. с. 187).

Із копії незрозумілого документа, що міститься на а. с. 188, вбачається, що суми заборгованості відрізняються від зазначених у відповіді банку від 01.09.2023 року.

За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. З Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Так згідно п. 3.4. договору №VIW3G6 від 28.12.2007 року (а. с. 27 зворот), іпотека припиняється:

а) виконанням у повному обсязі зобов`язання;

б) в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

В той же час, згідно п. 4.5. договору про іпотечний кредит №VIW3G6 від 28.12.2007 року (а. с. 12) у разі надходження платежів від позичальника в рахунок дострокового часткового або повного погашення без письмового повідомлення про це кредитора, сума, яка перевищує розмір чергового щомісячного ануїтетного платежу залишається на транзитному рахунку банку, вказаному у п. 5.1.2. цього договору, без розподілу до наступної дати погашення кредиту.

П. 4.6. договору, при достроковому погашенні кредиту платежі за цим договором розподіляються в послідовності, визначеній п. 2.6. цього договору, нарахування та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється у відповідності до положень п. 2.5. цього договору (наведено вище).

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст.572 ЦК України та ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється.

Іпотека є різновидом застави.

Статтею 29 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

Аналогічні вимоги закріплені також у ст. 593 ЦК України, де в п. 1 зазначено, що право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в ч. 1 ст. 598 ЦК України. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-939 цс15 припинення зобов`язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином.

Матеріали справи не містять інформації про те, що позивач повідомила банк про дострокове повне погашення кредитної заборгованості за договором №VIW3G6 від 28.12.2007 року, яка до того ж визначена нею самою (хоч і за допомогою спеціаліста), без погодження з кредитором.

Отже, з урахуванням п. 4.5. договору про іпотечний кредит №VIW3G6 від 28.12.2007 року, виконання позивачем зобов`язання, не може вважатись належним, в розумінні ст. 599 ЦК України.

Крім того, позивач не надала суду докази звернення до відповідача із повідомленням про дострокове погашення, не узгодила остаточну суму заборгованості, не отримала довідку про відсутність заборгованості.

Відповідно у задоволені позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, в т.ч. у вимозі про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з оплатою послуг фахівця-експерта у сумі 25 760, 00 грн, як таких, що вчинені на власний розсуд.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач повинна була навести конкретні факти порушення її майнових чи немайнових прав та інтересів відповідачем, а саме: довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені діями (бездіяльністю) банку, а також яким чином її права мають бути поновлені. Враховуючи те, що іпотечним договором передбачений обов`язок позичальника повідомити кредитора про дострокове погашення кредиту, чого позивачем зроблено не було (остання на власний розсуд розрахувала остаточну суму і сплатила її), не можна вважати, що банком якимось чином порушено права позичальника. В даному випадку особа звернулась до суду з позовом, де вказує власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.08.2023 року у справі №910/5958/20.

Згідно ч. ч. 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, а саме ст. 2 ЦПК України, згідно з якою завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною другою вказаної статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 572, 575, 593, 598, 599, 1054ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 268, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання зобов`язань за кредитними договорами припиненими виконанням, припинення договору іпотеки та заборони відчуження - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», адреса: м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001, .

Повний текст рішення складено 22.10.2024 року.

Суддя Г.О.Матійчук