Справа №751/4492/24
Провадження №2/751/1263/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 р. місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

суддяЛібстер А.С.
секретар судового засіданняРак Я М.
розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу № 751/4492/24
за позовомОСОБА_1
представник позивача доадвокат Кутуков Сергій Олександрович Чернігівської обласної прокуратури Державної казначейської служби України
провідшкодування шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями органів досудового розслідування, прокуратури та суду
учасники справи та представники:
позивач представник позивачане з`явився ОСОБА_2
представники відповідачівОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України 700000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з безпідставного підозрою у вчиненні злочину, перебуванням під слідством та судом протягом п`яти років і семи місяців, та стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач тривалий час з 13 грудня 2016 до 12 липня 2022 року потерпав від незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, оскільки йому було інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, у кримінальному провадженні № 0000334. Тобто п`ять років і сім місяців він був змушений неупинно доводити свою невинуватість у інкримінованому правопорушенні. Останню крапку в боротьбі ОСОБА_1 за справедливість та відстоювання свого чесного імені поставив Верховний Суд у постанові від 12.07.2022, якою залишив без змін ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06.08.2021 року, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. У свою чергу Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 06.08.2021 року залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28.08.2020, яким було визнано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 невинуватими та виправдано за відсутністю в їх діяннях складу інкримінованого кримінального правопорушення - без змін. На момент події інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_1 був поліцейським. Інформацію про подію кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України було внесено 02.09.2016 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000334. Письмове повідомлення про підозру з обвинуваченням за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України було вручене ОСОБА_1 13 грудня 2016 року. Із цього моменту слід рахувати його перебування під слідством та судом. Запобіжний захід та інші заходи забезпечення щодо ОСОБА_1 у кримінальному провадженні не обиралися і не застосовувалися. За результатами розгляду кримінального провадження у кримінальній справі № 751/120/17 Новозаводський районний суд міста Чернігова вироком від 25 січня 2018 року визнав ОСОБА_1 невинуватим у висунутому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 28, ст. 365 Кримінального кодексу України, та виправдав його за відсутності в діянні складу інкримінованого кримінального правопорушення. Не погодившись із таким вироком суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15 січня 2019 року апеляційну скаргу прокурора було задоволено частково, вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25.01.2018 відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції. За результатами нового судового розгляду Новозаводський районний суд міста Чернігова своїм вироком від 28 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 визнав невинуватими та виправдав за відсутністю в їх діяннях складу кримінального правопорушення. Тобто, фактично вдруге виправдав. Загалом незаконне перебування під слідством та судом ОСОБА_1 склало з 13 грудня 2016 року до 12 липня 2022 року включно рівно 67 повних місяців. За цей час позивач зазнавав великої моральної шкоди, оскільки перебував під тягарем обвинувачення та боявся за свою подальшу долю, не міг налагодити собі нормальне життя. Весь цей час ОСОБА_1 , будучи поліцейським та представником влади, суттєво хвилювався за свою репутацію та переносив надмірне емоційне навантаження, був розгубленим та докладав багато зусиль для продовження служби і виконання службових обов`язків, оскільки вважав неймовірно принизливим засудження його за дії, направлені на забезпечення законності та правового порядку в державі. Реалізацію його планів на життя було порушено. Позивач має сім`ю, у якій ростить та виховує двох дітей, на момент перебування під слідством та судом у ОСОБА_1 була одна дитина донька ОСОБА_8 , а інша донька ОСОБА_9 народилася у 2023 році. Але додаткових емоційних хвилювань та нервового навантаження йому завдавали думки, чи буде він гідним прикладом для доньки ОСОБА_8 та майбутніх дітей, чи не нашкодить у майбутньому сім`ї та дітям притягнення до кримінальної відповідальності. Свої зусилля і волю ОСОБА_1 змушений був спрямовувати не на сім`ю та виховання дітей, а на обґрунтування правильності вчинених ним дій від імені закону і держави, на доведення своєї невинуватості та спростування висунутого обвинувачення. При цьому, залишився вірним присязі та українському народові, прийняв участь у заходах зі стримування злочинної російської агресії проти України, за що набув статусу учасника бойових дій та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 червня 2022 року нагороджений відомчою заохочувальною відзнакою «ЗА ВІДВАГУ В СЛУЖБІ». Разом із тим, у період перебування під слідством та судом ОСОБА_1 фактично втратив можливість службового зростання на певний час та був позбавлений доступу до кар`єрного зростання. Мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 475700 гривень, з розрахунку (7100 грн - мінімальний розмір заробітної плати, станом на 01.01.2024 * 67 місяців). Тому, ОСОБА_1 оцінює завдану йому моральну шкоду у 700000 грн.

Головуючий суддя своєю ухвалою від 30.05.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив загальне позовне провадження у даній справі.

28.06.2024 року від представника Чернігівської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Стороною позивача не вірно визначено період кримінального переслідування та обраховано, у випадку підтвердження заподіяння моральної шкоди, гарантований державою мінімальний розмір відшкодування. Так, у позові зазначено, що період кримінального переслідування становив 67 місяців (з 13.12.2016 дати повідомлення про підозру по 12.07.2022 винесення постанови Верховним Судом. Обласна прокуратура не погоджується з таким періодом та вважає, що кримінальне переслідування ОСОБА_1 тривало з дати оголошення про підозру до винесення ухвали Чернігівським апеляційним судом тобто з 13.12.2016 по 06.08.2021, що складає 1697 дні або 4 роки 7 міс. 24 дні або 55 міс. 24 дні. Таким чином кримінальне переслідування щодо позивача завершено 06.08.2021, а не з дати ухвалення Верховним Судом постанови від 12.07.2022, як помилково вважає сторона позивача. З огляду на викладене, розмір моральної шкоди в сумі 475700 грн. є необґрунтованим, а розмір в сумі 700 000 грн призведе до збагачення позивача за рахунок коштів державного бюджету, що є неприпустимим. Позивачем не надано суду жодних доказів протиправності дій, бездіяльності чи рішень органів досудового розслідування, прокуратури, їх посадових і службових осіб, внаслідок яких настали негативні наслідки для позивача у вигляді заподіяння шкоди. Заявлену суму відшкодування не обґрунтовано, оскільки обґрунтуванням шкоди зазначено розгублення та порушення його планів на життя, втрата можливості службового зростання на певний час, перешкоджання створенню сім`ї. Разом з тим, доказів які б це підтверджували матеріали справи не містять. Зазначають, що більша частина кримінального переслідування ОСОБА_1 відбувалась у зв`язку з перебуванням кримінального провадження у судах різних інстанцій. Прийняття виправдувального вироку є результатом реалізації принципу змагальності, встановленого ст. 22 КПК України, а не наслідком незаконних дій під час досудового розслідування. Таким чином, стороною позивача не наведено жодних доказів в обґрунтування моральної шкоди, не зрозуміло, з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди, у тому числі якими саме діями спричинено моральну шкоду, діями якої саме службової особи спричинено моральну шкоду ( а.с. 85-88).

15.07.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Державної казначейської служби України в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають, вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що в даній справі вони не є неналежним відповідачем, оскільки згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, жодної шкоди позивачу своїми діями не завдавала, у правовідносини з ним не вступала. Також звертають увагу, що їх дії відносно позивачки незаконними не визнано, тому не можуть нести відповідальність за завдану шкоду. Крім того, не погоджується з обрахунком відшкодування моральної шкоди, зазначеним у позові, вважає, що з огляду на визначений в абзаці 3 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлено на рівні 1600,00 гривень, натомість стороною відповідача обрахунок проведено, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2024 року - 7100 гривень. Вважають, що стороною позивача не надано жодних доказів, які би підтверджували, що внаслідок перебування під слідством і судом позивачу заподіяно моральних страждань. Щодо стягнення судових витрат то, зазначена сума сплаченого гонорару не підтверджена та не відповідає критеріям реальності адвокатських послуг, тому відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу у зв`язку із необґрунтованістю цих вимог. З огляду на викладене, просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.135-149).

18.07.2024 представником позивача надана відповідь на відзив відповідачів, в якому зазначено про підтримання позовних вимог та надані пояснення щодо судових витрат на правничу допомогу.

Ухвалою від 18.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.08.2024, розгляд справи відкладався 20.09.2024 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги та на 21.10.2024 за клопотанням представника позивача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, додатково просив врахувати повні витрати на правничу допомогу і всього просить стягнути 10 000 гривень витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача Державної казначейської служби Українив судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. належними доказами не підтверджені.

Представник відповідача Чернігівської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, також зазначив щодо необґрунтованості витрат на правничу допомогу.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

13.12.2016 року у кримінальному провадженні № 00000 від 02.09.2016 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч.2 ст. 365 КК України (а.с. 40-45).

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігвоа від 25.01.2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч.2 ст. 365 КК України (а.с. 46-57).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15.01.2019 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задоволено частково, вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.01.2018 року скасовано (а.с. 58-65).

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігва від 28.08.2020 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч.2 ст. 365 КК України (а.с. 26-39).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06.08.2021 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні було залишено без задоволення, вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.08.2020 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а. с. 12-25).

Постановою Верховного суду від 12.07.2022 ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06.08.2021 року залишено без змін (а.с.7-11).

17.04.2024 ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні з адвокатом Кутуковим С. О., в якому зазначено порядок оплати правничої допомоги адвоката п.5, п.п.5.2.1 на загальну суму 10 000 гривень.

Згідно з квитанціями про прийняття плати за надані послуги від 18.05.2024 та 19.08.2024 за вчинення процесуальних дій під час розгляду справи судом першої інстанції загальний розмір гонорару, сплаченого захиснику склав 10 000 грн (а.с. 76, 184).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, за виключенням, зокрема, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади.

Відповідно до положень ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, право на таке відшкодування виникає у випадках та у порядку, передбачених законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до положень вказаного Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду.

У відповідності із положеннями статті 3 вказаного Закону відшкодуванню підлягає:

1) заробіток та інші грошові доходи, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір відшкодування визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16ц.

Таким чинним, законодавством визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

Факт перебування позивача під слідством та судом, а також постановлення в подальшому виправдувального вироку суду свідчить про незаконність притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідності та є достатньою підставою для отримання компенсації від держави у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». На час розгляду справи не вносились зміни до ст.13 Закону, і цей Закон не містить норми, яка передбачає відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом виходячи із розрахункової величини, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Виходячи з того, що 13.12.2016 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а 06.08.2021 року (відповідно до ухвали Чернігівського апеляційного суду) виправдувальний вирок щодо нього набрав чинності, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 13.12.2016 по 06.08.2021, що становить майже 56 місяців і саме цей період необхідно врахувати судом під час прийняття рішення.

Суд дійшов висновку, що внаслідок кримінального переслідування позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки перебуваючи в статусі підозрюваного та обвинуваченого, він був змушений доводити свою невинуватість. Кримінальне переслідування з боку органів досудового розслідування та прокуратури, а також перебування під судом безумовно змінили нормальний життєвий уклад позивача. Однак, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що ОСОБА_1 не був засуджений, щодо нього не було обрано запобіжного заходу, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, відомості про звернення позивача за медичною чи психологічною допомогою у зв`язку з кримінальним переслідуванням також відсутні, що не заперечувалось сторонами.

Суд вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати, яка визначена Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» у сумі 7100 грн.

Отже, виходячи з загального часу перебування під слідством і судом 56 місяців та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць (56 х 7100) - гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 397600 грн.

Таким чином, враховуючи тривалість перебування під слідством та судом, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, його можливості з приводу відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, суд вважає, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 397 600 грн, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Суд не може погодитись з позицією відповідачів в тій частині, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із положень частини 2 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн. у зв`язку з наступним.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним, і саме норми цього Закону визначають порядок визначення розміру моральної шкоди у спірних правовідносинах. На час розгляду справи не вносились зміни до статті 13 цього Закону, і цей Закон не містить норми, яка передбачає відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом виходячи із розрахункової величини, яка встановлюється законами України про Державний бюджет України на конкретний рік. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є в розумінні статей 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини 2 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» відсутні. При цьому передбачена ч. 2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальна заробітна плата, яка має застосовуватися як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, нижча, ніж визначений ст. 7 цього Закону прожитковий мінімум для працездатних осіб. На думку суду, застосування зменшеного розміру мінімальної заробітної плати в даному випадку призведе до звуження гарантій, передбачених ст. 56 Конституції України.

Відповідно до п. 4 ст. 3 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги підлягають безумовному відшкодуванню.

Доводи відповідачів про те, що необхідною підставою для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями державних органів є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових осіб, і такий факт неправомірності рішення чи вчинення дії повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки правилами статті 1176 ЦК України, Законом про відшкодування шкоди № 266/94-ВР визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури або суду. Сукупність зазначених в Законі № 266/94-ВР умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Так, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема: постановлення виправдувального вироку суду.

Щодо доводів відповідача - Державної казначейської служби України з приводу безпідставності залучення її в якості відповідача, оскільки Казначейство шкоди позивачці не завдавало і у правовідносини з нею не вступало, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 167, ст. 170 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (ч. 4 ст. 58 ЦК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Разом із тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст.2 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до Положення про ДКС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 № 215 центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є ДКСУ, яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Покладаючи на державу обов`язок відшкодування шкоди, суд зобов`язує ДКСУ списати відповідні кошти не з власного рахунку, а з Державного бюджету України у межах відповідних призначень, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

Крім того, позивач просить стягнути понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачем сплачено 10 000 грн. за правничу допомогу, надану адвокатом, що підтверджується квитанціями про прийняту плату за надані послуги. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, то понесені витрати на правничу допомогу адвоката підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених вимог (397600/700000)х10000= 5680 грн., враховуючи також, що відповідачами не доведено неспівмірності вказаних витрат, які підтверджені документально.

Судові витрати слід віднести на рахунок держави, відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Чернігівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди 397 600 грн та 5680 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. С. Лібстер