УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 190/2524/23

провадження № 61-12167ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Індюкова Тетяна Володимирівна, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська

агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором

№ /766436 у розмірі 28 410 грн, зокрема 10 000 грн за основною сумою боргу та 18 410 грн - заборгованість за процентами.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Богемська С. О., оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Богемської С. О., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , залишено без руху

у зв`язку з тим, що не в повному обсязі сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Богемської С. О., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року визнано неподаною та повернено заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 липня

2024 року, адвокат Індюкова Т. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , 26 серпня

2024 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 25 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене

у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі вказується обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду

від 31 липня 2024 року представник заявника визначає порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема пунктів 12, 13

частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», та вказує, що апеляційним судом не враховано, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, оскільки є військовослужбовцем та учасником бойових дій.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За приписами частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо недоліки не усунено

у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною та повертається.

Суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, виходив з того, що заявник не виконав протягом встановленого строку вимоги ухваливід 17 квітня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху та не усунув зазначений в ухвалі недолік, зокрема не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги, тому є підстави, відповідно до частини третьої статті 185 та частини другої статті 357 ЦПК України, для визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її особі, яка її подала.

Відповідно до положень пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За приписами пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, -

у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 9 жовтня 2019 року

у справі № 9901/311/19 (провадження № 11?795заі19), від 12 лютого 2020 року

у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19), Верховний Суд в ухвалі

від 15 січня 2021 року у справі № 757/36628/16-ц (провадження № 61?19309ск20) зазначали, що Законом України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають такий статус, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав, що випливають з такого статусу. Тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 зазначеного Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Вирішуючи питання про сплату судового збору особою, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування пункту 13 частини першої

статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та

підстави позову, перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб

з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Також, вирішуючи питання про сплату судового збору особою, яка має статус військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти, чи пов`язана така справа із захистом прав цих осіб

у правовідносинах щодо виконання військового обов`язку або виконання службових обов`язків.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пунктів 12, 13

частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) та постанові Касаційного адміністративного суду

у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18).

Предметом позову у цій справіє стягнення заборгованості за кредитним договором і апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 не обґрунтовано та не підтверджено, що ця справа стосується виконання ним військового обов`язку

або виконання службових обов`язків та пов`язана із захистом порушених прав військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або пов`язана з порушенням прав ОСОБА_1 як учасника бойових дій.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з довідкою Дніпровського апеляційного суду про доставку електронного документа в електронному вигляді ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху у справі № 190/2524/23 надіслано адвокату

Богемській С. О. як представнику ОСОБА_1 в її електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 27 червня 2024 року о 15:49 год.

Відповідно до частини сьомої статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення

у паперовій формі за окремою заявою (частина сьома статті 14 ЦПК України).

Заяви щодо отримання копії судового рішення в паперовій формі від ОСОБА_1 та/або його представника ОСОБА_2 до Дніпровського апеляційного суду

не надходило.

Будь-яких клопотань стосовно продовження строків, визначених ухвалою суду

від 17 квітня 2024 року, до суду апеляційної інстанції ні відповідач, ні його представник не надавали.

Про наявність обставин, які перешкоджають усуненню зазначеного недоліку апеляційної скарги, ОСОБА_1 або його представник суд не повідомили.

Водночас ОСОБА_1 або його представником у встановлений судом строк не виконані вимоги закону щодо сплати судового збору за подану апеляційну скаргу, тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги.

Зі змісту оскаржуваної ухвали Дніпровського апеляційного судувбачається, що касаційна скарга адвоката Індюкової Т. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,

є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого

1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня

2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржуване судове рішення є законними і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм процесуального права й підстави для його скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Індюкова Т. В., на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2024 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Індюкова Тетяна Володимирівна, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська