Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 296/1987/24
Провадження № 2/935/701/24
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Янчук В.В.,

зі секретарем - Кумечко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики та процентів в зв`язку з простроченим зобов`язанням,-

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики та процентів в зв`язку з простроченим зобов`язанням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.10.2016 між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав від позивача в борг 1200 доларів США, які зобов`язався повернути до 26.10.2016 року. У визначений строк відповідач борг не повернув, від виконання зобов`язання відмовляється.

Рішенням постійно діючого третейського суду при товарній біржі «ЖТЗБ» від 02.12.2016 року по справі №2/12/16 з відповідача на користь позивача стягнуто 31 200,00 грн. (грошовий еквівалент 1200 доларів США на день винесення рішення) боргу за договором позики. На підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 29.12.2016 у справі №296/10169/16-ц видано виконавчий лист на виконання рішення третейського суду. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25.02.2019 року у справі №296/10233/18, стягнуто з ОСОБА_2 , на користь позивача 3 % річних в розмірі 70,6 доларів США та проценти за користування грошовими коштами в розмірі 352,47 доларів США. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 02.03.2023 року у справі №296/4546/22, стягнуто з ОСОБА_2 , на користь позивача 3 % річних в розмірі 136,89 доларів США та проценти за користування грошовими коштами в розмірі 532,52 доларів США.

Позивач зазначає, що на даний час жодних коштів за даними рішеннями та виконавчими провадженнями відповідач не сплатив.

За вказаних обставин позивач звернувсь до суду та просить стягнути з відповідача проценти за користування позикою, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України у розмірі 424,65 доларів США та 3% річних, у зв`язку з простроченням зобов`язання, згідно ст.625 ЦК України у розмірі 57,3 доларів США, що в загальній сумі складає 481,95 доларів США.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав заяву, відповідно до якої просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, про причини неявки до суду неповідомив. Відзив відносно позовних вимог не подавав, інших будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило, а тому суд здійснює розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов до наступного висновку.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

З копії розписки від 16.10.2016 року, слідує, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики грошей у сумі 1200 доларів США та зобов`язання ОСОБА_2 їх повернути до 26.10.2016 року ( а.с.7).

Відповідно до ухвали Корольовського районного суду м. Житомир від 29.12.2016 року видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при товарній біржі «ЖТЗБ» від 02.12.2016 року по справі № 2/12/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, яким постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 31200 грн. боргу за договором позики ( а.с. 8).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25.02.2019 року у справі №296/10233/18, стягнуто з ОСОБА_2 , на користь позивача 3 % річних в розмірі 70,6 доларів США та проценти за користування грошовими коштами в розмірі 352,47 доларів США (а.с.9-11).

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 02.03.2023 року у справі №296/4546/22, стягнуто з ОСОБА_2 , на користь позивача 3 % річних в розмірі 136,89 доларів США та проценти за користування грошовими коштами в розмірі 532,52 доларів США (а.с.12-13).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов`язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Так, із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_2 має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 в томі числі і в частині неповернутої суми грошових коштів ( позики) у розмірі 1200 доларів США. Даний факт повністю підтверджується судовими рішенням у цивільній справі № 296/10233/18, № 296/4556. Відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявність іншої заборгованості за цим договором, а також її розмір.

З розрахунку позивача вбачається, що розмір заборгованості відповідача за договором позики за період з 02.08.2022 по 04.03.2024 становить: 424,65 доларів США відсотки за користування грошовими коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24, 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не подав відзиву на позов, не заявив інших вимог, не спростував розмір боргу перед позивачем за Договором позики від 16.10.2016 р.

Відповідно до принципу диспозитивності у цивільному процесі, закріпленому у ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 424,65 доларів США відсотки за користування грошовими коштами відповідають вимогам ст.ст. 1046, 1048 ЦК України, є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 02.08.2022 по 04.03.2024 то суд враховує наступне.

Так, відповідно до пункту 18 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, який доповнений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З аналізу положень пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" та статей 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що на договір позики розповсюджується дія пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.

Спірні відносини між сторонами врегульовувалися саме положеннями статей 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України.

Схожі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22.

Враховуючи вищевикладене, суд, перевіривши розрахунок 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, що наданий позивачем за період з 02.08.2022 по 04.03.2024 р., з урахуванням вимог п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України дійшов висновку, що у задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з мотивів та доводів, що викладені вище.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( справа Серявін проти України, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн. судового збору, від сплати яких був звільнений позивач при зверненні до суду.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046,1047 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики та процентів в зв`язку з простроченим зобов`язанням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування грошовими коштами у розмірі 424,65 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати - судовий збір в розмірі 1211 ( одну тисячу двісті одинадцять ) грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено: 21 жовтня 2024 р.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В.Янчук