Справа № 383/598/24
Номер провадження 2-др/383/11/24
УХВАЛА

25 жовтня 2024 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Адаменко І.М.,

за участю секретаря судового засідання Зербул С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області заяву відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі № 383/598/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Бобринецького районного суду Кіровоградської області перебувала справа за позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду.

06 вересня 2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат на правову допомогу. Заява обґрунтована тим, що у зв`язку з розглядом даної справи ним було понесено судові витрати, а саме витрати на професійно правничу допомогу, для отримання якої він звернувся до адвокатського бюро «ОЛЕГА ПОНОМАРЬОВА», з яким 04 червня 2024 року був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги та 04.06.2024 року додаткову угоду до вказаного договору при здійсненні представництва його інтересів як відповідача у справі про розірвання договору оренди землі. Згідно розрахунку на підставі зазначених угод він повинен сплатити на користь адвокатського бюро 20000 грн протягом 30 календарних днів після прийняття рішення. На цій підставі просить стягнути з позивача ОСОБА_2 на його користь судові витрати у розмірі 20000 грн.

Позивач ОСОБА_2 представник позивача адвокат Мельник О.В. в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Від представника позивача адвоката Мельник О.В. до суду надійшло заперечення, які обґрунтовані тим, що адвокатські витрати, що мають бути присуджені повинні визначатися не тільки з урахуванням того чи були такі витрати понесені фактично або мають бути понесені, але й також чи є їх сума обґрунтованою. Вважають, що всі зазначені витрати адвоката, розмір гонорару визначений стороною та його адвокатом є завищеними щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Більше того, деякі послуги такі, як друкування, сканування, внесення даних відповідача є невід`ємною частиною підготовки процесуальних документів, тому вони не можуть бути відокремлені та не оплачуються окремо. Окрім того, як видно з наданих доказів відповідачем, а саме з акту приймання передачі №3 від 05.09.2024 року, представництво інтересів у суді було обмежено лише одним судовим засіданням, щодо розгляду питання про залишення позовної заяви без розгляду. А отже, представником відповідача не було здійснено жодних інших процесуальних дій у справі, оскільки справа до розгляду по суті не дійшла. На цій підставі просить відмовити в задоволені заяви щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі (а.с. 108-110).

Відповідач ФОП ОСОБА_1 та представник його адвокат Пономарьов О.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду від представника відповідача надійшла заява, в якій представник просив заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити та розглянути її без участі сторони відповідача (а.с.125).

Суд, дослідивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення у справі щодо витрат на правничу допомогу та дослідивши докази у їх сукупності дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п.3, ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень ч.ч. 1,4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Норма ч.5 ст.142 ЦПК України є спеціальною (близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 910/14162/17, додатковій ухвалі Верховного Суду від 12.07.2021 у справі № 903/254/20).

При застосуванні ч.5 ст.142 ЦПК України, судом має бути встановлена наявність/відсутність саме необґрунтованих дій позивача. Такі критерії встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача (така правова позиція є сталою і послідовною, та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №925/1372/21, від 11.05.2023 у справі № 921/811/21, від 25.04.2023 у справі №924/341/22).

За статтею 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.02.2021 у справі № 905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21, від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17, від 14.03.2023 у справі № 911/1201/22, очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Положення ст. 44 ЦПК України вказують на те, зловживання процесуальними правами визнається від конкретних обставин справи, які встановлюються судом у кожній справі.

Отже, відповідно до приписів ст.142 ЦПК України у сукупності з положеннями ст. 44 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов, чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору, чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача, чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується та інші.

Верховний Суд зазначає, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача" (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі 922/2017/17). Верховний Суд виходить з того, що «необґрунтовані дії позивача» не тотожні поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив саме підставу як дію позивача і яка / які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору позов.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі залишено без розгляду на підставі п.8 ч.1 та ч.2 ст.257 ЦПК України.

Сам по собі факт залишення судом позову без розгляду у справі не свідчить про необґрунтованість дій позивача, який не зазначив ціни позову не виконавши недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06.08.2024 року, не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами також наявність умислу позивача на звернення до суду із завідомо безпідставним позовом з метою ущемлення прав та інтересів відповідача, тому дії сторони позивача, що стали підставою залишення судом позову без розгляду не можуть свідчити про зловживання правом з боку позивача та про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Разом з тим, заява відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч.9ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, заява відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 44, ч. 9 ст.141, ч.5 ст.142, 182, ст.ст.246, 247, 260, 261, 270, 353, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відповідачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в задоволені заявипро ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі № 383/598/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду.

Дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Суддя І. М. Адаменко