П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року м. Київ

Справа №757/10970/17-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/9849/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Новака Р.В. 23 серпня 2019 року в м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання незаконними нотаріальних дій, визнання недійсними довіреностей, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2017 року позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просили:

визнати незаконними нотаріальні дії, щодо видачі приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12, від імені ОСОБА_2 довіреності від 13 березня 2014 року, довіреності від 14 березня 2014 року, довіреності від 29 квітня 2014 року;

вказані довіреності визнати недійсними та зобов`язати Міністерство юстиції України внести відповідні зміни до Єдиного реєстру довіреностей відповідно до 70 пункту четвертого розділу Положення про Міністерство юстиції України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228;

зобов`язати Міністерство юстиції України анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса ОСОБА_12 за порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій відповідно до статей 2, 21, 7, 10, 12, 43, 47 Закону України «Про нотаріат», з урахуванням наявності постанови про закриття кримінального провадження щодо нотаріуса з нереабілітаційних підстав (анулювати свідоцтво шляхом внесення на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання Міністерства юстиції України згідно статті 12 Закону України «Про нотаріат» про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім'я ОСОБА_12 на підставі підпункту «г», «е», «ж» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат»;

стягнути з приватного нотаріуса ОСОБА_12 863271 грн матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2 , моральної шкоди в розмірі 300000 грн (по 150000 грн кожному позивачу), судові витрати покласти на відповідачів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 грудня 2013 року ОСОБА_2 надав у оренду ОСОБА_4 свій власний автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER пасажирський-В Т5», д.н.з. НОМЕР_1 за договором оренди.

03 березня 2014 ОСОБА_2 надав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в оренду ще один автомобіль - вантажний Даймлер Крайслер, д.н.з. НОМЕР_2 , а згодом 18 березня 2014 року - автомобіль «Фольцваген Транспортер», д.н.з. НОМЕР_3 .

13 березня 2014 року, 14 березня 2014 року, 29 квітня 2014 року від імені ОСОБА_2 і без його присутності невідомим позивачам особам, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_12 видав довіреність на розпорядження трьома належними позивачам транспортними засобами, які належать позивачам на праві приватної власності та спільної сумісної власності подружжя.

07 травня 2014 року ОСОБА_2 , знаходячись в Кіровоградській області по місцю знаходження двох автомобілів, подав начальнику головного управління юстиції в Кіровоградській області заяву, в якій просив анулювати довіреності, видані по підробленим документам нотаріусом ОСОБА_12 Відповіді щодо анулювання довіреностей не надходило.

27 лютого 2015 року позивачі звернулись до Міністра юстиції України ОСОБА_6 із заявою, в якій виклали всі обставини щодо посвідчення довіреностей від їх імені по підробленим документам. Листом №В-3921/13 від 01 квітня 2015 року, Міністерство юстиції України повідомило, що для з`ясування викладених обставин ними витребувані пояснення приватного нотаріуса Ірпінського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12 по суті звернення та матеріали перевірки.

Позивачі вказують, що зазначеним злочином останнім заподіяно матеріальну шкоду на суму 863271 грн та моральну шкоду в розмірі 150000 грн на кожного позивача.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання недійсними довіреностей, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що з позивачі з вимогами про визнання доручення недійсним, відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України, не звертались.

Також, суд виходив з того, що Міністерство юстиції України в межах компетенції, визначеної Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228 не має повноважень щодо надання оцінки законності вчинених нотаріусом нотаріальних дій, оскільки відповідно до ст. 12 Закону України «Про нотаріат» встановлено вичерпний перелік підстав для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, зокрема, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання відповідного Головного територіального управління юстиції, у разі винесення постанови про припинення кримінальної справи щодо нотаріуса з нереабілітуючих підстав, у разі набрання законної сили рішенням суду про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальної дії.

Тому позовні вимоги про зобов'язання Міністерства юстиції України анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса ОСОБА_12 не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано належних на допустимих доказів спричинення приватним нотаріусом шкоди, яка б підлягала відшкодуванню, а тому вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Не погодились із зазначеним судовим рішенням позивачі, ними подано апеляційну скаргу, в якій вони вказують на те, що рішення суду є необгрунтованим та таким, що прийнято із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного дослідження обставин, які мають значення для справи.

Позивачі вказують на те, що в тексті рішення суд першої інстанції вказав на те, що 15 листопада 2017 року на адресу суду надійшла заява про уточнення та зміну позовних вимог, однак до суду надійшла не заява про уточнення та зміну позовних вимог, а клопотання в якому позивачі надали додаткове нормативно-правове обгрунтуванння позовної вимоги №2, та просили приєднати дане клопотання до матеріалів справи. Тобто, позовні вимоги не змінювались та не уточнювались.

Також зазначають, що суд в рішення зазначив, що приватний нотаріус Ірпніського міського нотаріального округу ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак він не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідачі приватний нотаріус Ірпніського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та Міністерство юстиції України в судове засідання не з`явились без повідомлення причин, а представником Міністерства був поданий відзив, а тому заочний розгляд справи є порушенням норм ст. 280 ЦПК України, та порушенням прав учасників справи.

Вказують на те, що судом першої інстанції не розглянуті докази припинення кримінальної справи щодо нотаріуса ОСОБА_12 з нереабілітуючих підстав, які мали місце та докази були подані позивачами до позовної заяви. Саме на цей факт вказували позивачі, але суд просто процитував закон, не розглянувши матеріали справи і докази.

Твердження суду першої інстанції про те, що позивачами не надано доказів спричинення нотаріусом шкоди, яка б підлягала відшкодуванню, є на думку позивачів невірним, оскільки в тексті позову викладені всі порушення нотаріуса під час здійснення нотаріальних дій, надані завірені докази незаконних дій та недбалості. Нотаріус ОСОБА_12 незаконно відчужив належні позивачам три автомобілі усвідомлюючи факт посвідчення документів з підробкою підписів та по недійсному документу, порушивши право приватної власності позивачів на вказані автомобілі.

Також вказують на те, що судом першої інстанції фактично не розглянута їх вимога про визнання незаконною нотаріальної дії щодо посвідчення нотаріусом трьох довіреностей з підробкою підписів та по підробленим документам, вимога вказану довіреність визнати недійсною та зобов`язати Міністерство внести відповідні зміни до Єдиного реєстру довіреностей.

На підставі викладеного, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства юстиції України вказує на те, що доводи наведені в апеляційній скарзі позивачами, є безпідставними та такими, що спростовуються обставинами справи, які суд першої інстанції встановив в повному обсязі. Вказує, що Міністерство юстиції України не приймало жодних рішень, які б могли б порушувати безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача, відповідно відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог до Міністерства юстиції України.

Представник також вказує на те, що вирішення питання щодо внесення подання про анулювання свідоцтва входить до повноважень, зокрема, Міністерства, що врегульовано Порядком внесення Міністерством юстиції України, територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, а притягнення нотаріуса до відповідальності є виключно компетенцією Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, відповідно вказані дії мають публічно-правовий характер та мають вирішуватись в межах адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження в частині позовних вимог до Міністерства.

Таким чином, позовні вимоги до Міністерства є безпідставними та необгрунтованими, відтак вони не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які приймали участь в режимі відеоконференції, підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили про її задоволення.

Представник Міністерства юстиції України - ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

В матеріалах справи містяться:

копія довіреності від 13 березня 2014 року посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12 та зареєстрована в реєстрі за №149 відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_8 керувати та розпоряджатися належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, автомобілем марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 /т.1 а.с. 55,56/;

копія довіреності від 13 березня 2014 року посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12 та зареєстрована в реєстрі за №149, яка виконана на нотаріальному бланку ВТР №422403, відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_8 керувати та розпоряджатися належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, автомобілем марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 /т.1 а.с. 71,72/;

копія довіреності від 14 березня 2014 року посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12 та зареєстрована в реєстрі за №150 відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_8 керувати та розпоряджатися належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, автомобілем марки DAIMLER CHRYSLER, 970.01, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 /т.1 а.с. 61,62/;

копія довіреності від 29 квітня 2014 року посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12 та зареєстрована в реєстрі за №234 відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_9 , ОСОБА_10 керувати та розпоряджатися належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, автомобілем марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 /т.1 а.с. 65,66/;

копії квитанцій про оплату послуг нотаріуса, де платником зазначений ОСОБА_2 /т.1 а.с. 57,63,67/;

копія витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей /т.1 а.с. 58, 64,68/;

копія паспорта ОСОБА_2 та копія його картки платника податків /т.1 а.с. 59,60/;

копія Акту приймання-передачі ТЗ від 19 грудня 2013 року, що є Додатком №1 до Договору оренди транспортного засобу №1 від 19 грудня 2013 року, яким засвідчується, що ОСОБА_4 отримала від орендодавця ФОП ОСОБА_2 транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т5 1.9, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 ;

копія Акту приймання-передачі ТЗ від 03 березня 2014 року, що є Додатком №1 до Договору оренди транспортного засобу №1 від 03 березня 2014 року, яким засвідчується, що ОСОБА_4 отримала від орендодавця ОСОБА_2 транспортний засіб DAIMLER CHRYSLER, 970.01, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 /т.1 а.с. 87,88/;

копія Додаткової угоди №1 до Договору оренди транспортного засобу №1 від 19 грудня 2013 року від 18 березня 2014 року, укладена між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_4 /т.1 а.с. 89/.

Судом також встановлено, що на досудовому розслідуванні в слідчому управлінні Головного управління Національної поліції України в м. Києві перебувало кримінальне провадження №0002469, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.05.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2,3 ст. 289 КК України, ст. 28, ст. 358 КК України та виділене з нього №0001193 (незаконне заволодіння трьома транспортними засобами у складі організованої злочинної групи, підробка довіреностей). По даним справам позивачі визнані потерпілими.

Підозра по даним кримінальним провадженням оголошена ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , обвинувальні акти повернуті Печерським районним судом м. Києва прокурору для усунення недоліків і об'єднання в одну справу для направлення до суду.

Також в матеріалах справи міститься копія висновку експерта від 28 жовтня 2014 року №413/тдд, проведена в рамках кримінального провадження №0002469, відповідно до якого підпис та напис в довіреності від 13 березня 2014 року, яка виконана на нотаріальному бланку ВТР №422403, згідно якої ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_8 експлуатувати, користуватись та розпоряджатись автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в графі «Підпис», що була складена та посвідчена приватним нотаріусом ІМНО ОСОБА_12, - виконано не гр. ОСОБА_2 , зразки почерку та підпису якого, надано в якості порівняльного матеріалу, а іншою особою;

Напис в довіреності від 14 березня 2014 року, яка виконана на паперовому листі «А4», згідно якої ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_8 експлуатувати, користуватись та розпоряджатись автомобілем DAIMLER CHRYSLER, 970.01, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , в графі «Підпис», що була складена та посвідчена приватним нотаріусом ІМНО ОСОБА_12, - виконано не гр. ОСОБА_2 , зразки почерку та підпису якого, надано в якості порівняльного матеріалу, а іншою особою;

Підпис та напис в довіреності від 29 квітня 2014 року, яка виконана на паперовому листі «А4», згідно якої ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_9 , ОСОБА_10 експлуатувати, користуватись та розпоряджатись автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_3 , в графі «Підпис», що була складена та посвідчена приватним нотаріусом ІМНО ОСОБА_12, - виконано не гр. ОСОБА_2 , зразки почерку та підпису якого, надано в якості порівняльного матеріалу, а іншою особою;

Напис в довіреності від 13 березня 2014 року, яка виконана на паперовому листі «А4», згідно якої ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_8 експлуатувати, користуватись та розпоряджатись автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в графі «Підпис», що була складена та посвідчена приватним нотаріусом ІМНО ОСОБА_12, - виконано не гр. ОСОБА_2 , зразки почерку та підпису якого, надано в якості порівняльного матеріалу, а іншою особою /т.1 а.с. 32-51/.

В матеріалах справи наявна копія листа №В-3921/13 від 01 квітня 2015 року, в якому Міністерство юстиції України повідомило позивачів, що для з`ясування обставин щодо посвідчення довіреностей від їх імені по підробленим документам, ними витребувані пояснення приватного нотаріуса Ірпінського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12 по суті звернення та матеріали перевірки /т.1 а.с. 78-80/.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачі позовні вимоги обгрунтовували тим, що 13 березня 2014 року, 14 березня 2014 року, 29 квітня 2014 року від імені ОСОБА_2 і без його присутності невідомим позивачам особам, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_12 видав довіреність на розпорядження трьома належними позивачам транспортними засобами, які належать позивачам на праві приватної власності та спільної сумісної власності подружжя.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог пред`явлених позивачами до Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до приписів ч.1 ст.18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

В порядку визначеному ч.ч.1,2,4 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 255 та 257 цього Кодексу.

З наведених обставин вбачається, що позивачі при зверненні з позовом до Міністерства юстиції України просили суд зобов`язати Міністерство юстиції України анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса ОСОБА_12 за порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій відповідно до статей 2, 21, 7, 10, 12, 43, 47 Закону України «Про нотаріат», з урахуванням наявності постанови про закриття кримінального провадження щодо нотаріуса з нереабілітаційних підстав, а саме анулювати свідоцтво шляхом внесення на розгляд Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання Міністерства юстиції України згідно статті 12 Закону України «Про нотаріат» про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_12 на підставі підпункту «г», «е», «ж» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат».

Разом з цим, вирішення питання щодо внесення подання про анулювання свідоцтва входить до повноважень, зокрема, Міністерства (органу державної влади), що врегульовано Порядком внесення Міністерством юстиції України, територіальними органами Міністерства юстиції або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого наказом Міністерства від 28 липня 2011 року №1904/5, а притягнення нотаріуса до відповідальності є виключною компетенцією Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату (підпункти «г», «з» п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про нотаріат»), відповідно вказані дії мають публічно-правовий характер та мають вирішуватись в межах адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження в частині позовних вимог пред`явлених до Міністерства юстиції України. Однак, вказане не було враховано судом першої інстанції.

Переглядаючи рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 пред'явлених до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання недійсними довіреностей, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи неналежного відповідача поставляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до ст. 50 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон України «Про нотаріат») нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Апеляційний суд зазначає, що законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, нотаріальних актів до суду (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2021 року в справі № 227/5540/18 (провадження № 61-3521св20) вказано, що «нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір».

У справі за позовом особи, яка видала довіреність, про визнання недійсною цієї довіреності, належним відповідачем є повірений (особа, якій видано довіреність), а не нотаріус.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17.

З наведених обставин вбачається, що позивачі звертаючись до суду з позовом до приватного нотаріуса Ірпінського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12, просили визнати незаконними нотаріальні дії, щодо видачі довіреності від 13 березня 2014 року, довіреності від 13 березня 2014 року, довіреності від 29 квітня 2014 року та визнати вказані довіреності недійсними.

Позивачі зазначали, що нотаріус від імені ОСОБА_11 та без його присутності видав невідомій їм особі довіреності на розпорядження трьома транспортними засобами, які належать позивачам на праві приватної власності та спільної сумісної власності подружжя, а відтак вказані довіреності є недійсними. Проте, нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Позивачі у цій справі, щодо вимог про визнання недійсними довіреностей, у встановлений ст. 51 ЦПК України строк клопотань про заміну первісного відповідача, а саме нотаріуса Ірпінського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12, на повірених (осіб, яким видано довіреність) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 чи про залучення останніх співвідповідачами не заявляли.

Разом з тим, у суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду справи відсутня можливість залучити до участі у справі належних відповідачів, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених ст.367 ЦПК України.

Отже, встановивши, що до участі у справі у якості відповідача не залучено осіб, прав та обов'язків яких стосуються позовні вимоги про визнання недійсними довіреностей, а саме, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є повіреними (особи, яким видано довіреності), а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучати відповідачів до участі у справі, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Оскільки має місце визначення неналежного складу учасників справи, суд позбавлений можливості надавати оцінку по суті спірних правовідносин. Пред'явлення позову до неналежного відповідача, є самостійною підставою для відмови в позові.

Вказане не було враховано судом першої інстанції у зв`язку з чим судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що дає підстави апеляційному суду для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 376, 377, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 пред`явлені до Міністерства юстиції України, про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю - провадження закрити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 пред`явлені до Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_12 про визнання незаконними нотаріальних дій, визнання недійсними довіреностей, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 22 жовтня 2024 року.