ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 2-884/11
провадження № 6/691/38/24
УХВАЛА

18 жовтня 2024 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області, у складі: судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Гергель М.В.,

розглянувши подання Городищенського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

встановив :

Городищенський відділ ДВС звернувся до суду із поданням, в якому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянки України ОСОБА_1 на період існування заборгованості по виконавчому документу.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у Городищенському відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 33864176 з примусового виконання виконавчого листа 2-884 виданого 28.12.2011 Городищенським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Федерація», правонаступником якої є ТОВ «НІКО-ТАЙС», залишок нестягненої грошової суми 21824 грн. 72 коп.

Станом на 07.10.2024 виконавчий документ боржником не виконується.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд приходить до наступного.

Рішенням Городищенського районного суду від 28.12.2011 (справа № 2-884/11), задоволено позовні вимоги КС «Федерація» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № АЦ-00398 від 12.04.2007 у сумі 34130,50 грн. і судовий збір у сумі 342 грн.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 04.04.2012 у справі № 22ц/2390/575/2012, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги КС «ФЕДЕРАЦІЯ» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № АЦ-00398 від 12.04.2007 у розмірі 34130 грн. 50 коп. та судовий збір у сумі 342 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. За даним рішенням 28.12.2011 Городищенським райсудом було видано виконавчий лист.

У Городищенському відділі ДВС у Черкаському районі Черкаської області, на примусовому виконанні перебуває вище вказаний виконавчий лист, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь КС «ФЕДЕРАЦІЯ».

Ухвалою Городищенського райсуду від 07.06.2023 замінено стягувача КС «ФЕДЕРАЦІЯ» у вище вказаній цивільній справі на правонаступника ТОВ «НІКО-ТАЙС».

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобов`язань.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Крім того, необхідною умовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є наявність встановленого факту про те, що боржнику відомо про рішення, яким на нього покладені відповідні зобов`язання, примусове виконання якого здійснюється державною виконавчою службою.

Закон уповноважує суд обмежити вже існуюче право особи на виїзд за кордон, коли останній має намір чи вчинив такі дії і вже отримав дозвіл про це від уповноваженого державного органу.

Разом із тим, суду не надано доказів, що підтверджують направлення на адресу боржника викликів державного виконавця та їх отримання боржником. Привід до боржника ОСОБА_1 державним виконавцем також не застосовувався. Наявність заборгованості не є свідченням умисного її ухилення від виконання рішення суду.

У матеріалах справи наявний акт державного виконавця від 07.10.2024 про те, що нею здійснювався виїзд за місцем проживання ОСОБА_1 , але двері до домоволодіння були зачинені.

При цьому суд враховує, що до акту державного виконавця не долучено доказів, що такий виїзд дійсно здійснювався, зокрема відсутня фото/відеофіксація такої дії, не залучено свідків, поліцейських, представників органу місцевого самоврядування.

Тому такий акт міг бути складений державним виконавцем не виходячи зі службового кабінету.

Також у акті не зазначено в який час був здійснений виїзд, оскільки 07.10.2024 є робочим днем і боржник могла в цей час перебувати за місцем своєї роботи.

Не опитані сусіди ОСОБА_1 з приводу її можливого місця перебування.

Крім того, виконавче провадження відкрито 16.08.2012, та фактично за 12 років складено лише один акт про відсутність боржника за місцем проживання.

Тому суд вважає, що наявність лише одного складеного акту про відсутність боржника за місцем проживання (до того ж складеного у невідомий час і в невідомому місці) не може бути достатньою підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

постановив :

У задоволені подання Городищенського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду в 15-ти денний строк, з дня отримання її копії.

Суддя Л. В. Подорога