УХВАЛА

20 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 522/19754/18

провадження № 61-5056св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державний реєстратор Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Ірина Сергіївна,

третя особа - Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Ірини Сергіївни, третя особа - Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка», про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2020 рокув складі судді Бондар В. Я. та постанову Одеського апеляційного суду від 07 березня 2024 року в складі колегії суддів Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко І. С., третя особа - Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка», про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Позов обґрунтовано тим, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 82,0 кв. м, належала в рівних частинах (по 1/2 частині) ОСОБА_3 та позивачці.

05 квітня 2016 року ФОП ОСОБА_5 надав висновок щодо технічної можливості об`єднання об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та підвального приміщення.

29 квітня 2016 року державний реєстратор Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області Колесніченко І. С. на підставі технічного паспорта, виданого 05 квітня 2016 року ФОП ОСОБА_5 та висновку щодо технічної можливості об`єднання, виданого 05 квітня 2016 року ФОП ОСОБА_5 , прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29478120 від 29 квітня 2016 року про реєстрацію приватної спільної часткової власності на об`єкт житлової нерухомості, квартири, загальною площею 573,7 кв. м (житлова площа 211,7 кв. м), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 (1/2 частина) та ОСОБА_3 (1/2 частина).

06 липня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 відчужила ОСОБА_3 1/2 частину спірної квартири, загальною площею 583,7 кв. м.

12 жовтня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_4 1/2 частину спірної квартири, загальною площею 583,7 кв. м.

02 лютого 2017 року між ОСОБА_3 (продавець, власник 1/2 частини), ОСОБА_4 (продавець, власник 1/2 частини) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 583,7 кв. м, житловою площею 211,7 кв. м.

Позивачка вважала незаконною реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 квітня 2016 року, оскільки у реєстратора не було підстав реєструвати право власності на квартиру з неіснуючою площею у розмірі 583,7 кв. м на підставі лише висновку щодо технічної можливості об`єднання об`єкту нерухомого майна, виданого ФОП ОСОБА_5 , який не може вважатися документом, на підставі якого можливі будь-які зміни або відкриття нових розділів у Реєстрі речових прав.

Крім того, позивачка зазначала, що рішення про державну реєстрацію прийнято пізніше (29 квітня 2016 року), аніж проведена сама реєстрація (28 квітня 2016 року). Вона не подавала до державного реєстратора будь-яких заяв щодо об`єднання спірної квартири, а під час збільшення площі цієї квартири до неї приєднані інші приміщення, право власності на які у неї було відсутнє.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень, позивачка просив суд:

1) скасувати реєстраційний запис № 14385881 від 28 квітня 2016 року про реєстрацію приватної спільної часткової власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру, загальною площею 583,7 кв. м, житловою площею - 211,7 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 (1/2 частина) та ОСОБА_3 (1/2 частина), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, вчинений державним реєстратором Овідіопольського управління юстиції Одеської області Колесніченко І. С.;

2) визнати недійсними з моменту укладання договори купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 01, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 583,7 кв. м, житловою площею 211,7 кв. м, та скасувати відповідні записи про проведену державну реєстрацію права власності, а саме:

- договір купівлі-продажу від 06 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), щодо купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 583,7 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П., зареєстрований у реєстрі за № 8, та запис про проведену державну реєстрацію права власності № 15267363 від 06 липня 2016 року;

- договір купівлі-продажу від 12 жовтня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О. П., зареєстрований у реєстрі за № 72, за яким ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 583,7 кв. м, та запис про проведену державну реєстрацію права власності № 16962502 від 12 жовтня 2016 року;

- договір купівлі-продажу від 02 лютого 2017 року укладений між ОСОБА_3 (продавець, власник 1/2 частини), ОСОБА_4 (продавець, власник 1/2 частини) та ОСОБА_2 (покупець) щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 583,7 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А., зареєстрований у реєстрі за № 293, та запис про проведену державну реєстрацію права власності № 18832151 від 02 лютого 2017 року;

- визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 82 кв. м, житловою площею 40,1 кв. м, якій належить реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, у рівних частках.

3) усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 82 кв. м, житловою площею 40,1 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та мотиви його ухвалення

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 02 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка у цій справі не довела порушення її прав під час процедури реєстрації спільної часткової власності на спірну квартиру, загальною площею 573,7 кв. м, житловою площею 211,7 кв. м, яка проведена на користь та за волевиявленням ОСОБА_1 . Згодом належна позивачці частка квартири відчужена нею з отриманням передбаченої договором суми вартості відповідного майна, що також відбулося без порушення прав позивачки з боку відповідачів. Тому суд першої інстанції виснував про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції та мотиви його ухвалення

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2020 року залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції про недоведеність позивачкою її позовних вимог та відсутність порушення її прав з боку відповідачів відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків місцевого суду.

Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом права власності на частку в спірній квартирі, яку вона сама відчужила на підставі договору купівлі-продажу від 06 липня 2016 року на користь інших осіб, та отримала за це грошову компенсацію.

Крім того, позивачка не навела підстав недійсності договору купівлі-продажу, які передбачені статтями 203, 215 ЦК України, а лише заявляла про недійсність цього договору у зв`язку з порушенням попередньої процедури державної реєстрації речових прав на спірну квартиру, в результаті яких вона стала власником вказаної частини квартири. Під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 усвідомлювала, що саме нею продається, яку площу має об`єкт продажі та його вартість.

Оспорюваний договір нотаріально посвідчений, позивачці роз`яснені наслідки його укладення, будь-яких заперечень позивачка не заявляла, отримала від покупців ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) грошову суму вартості об`єкта продажу в повному обсязі. Заперечення проти такого факту з боку позивачки спростовується як текстом договору, так і матеріалами справи.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 відчужила належну їй частину квартири з отриманням грошової компенсації її законні права чи інтересів не порушені.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

07 квітня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, з урахуванням уточнень, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 березня 2024 року, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підстави касаційного оскарження судового рішення заявниця у касаційній скарзі посилається на пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Заявниця вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 640/18223/15-ц, крім випадку наявності постанови Верховного суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявниця вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема статей 656, 669 ЦК України, де предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Заявниця звертає увагу, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності учасника справи, належно не повідомленого про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України), оскільки у справі відсутнє належне повідомлення про дату, час і місце судового засідання апеляційного суду правонаступників ОСОБА_4 , який помер у вересні 2021 року.

Заявниця вказує на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність порушеного права ОСОБА_1 , оскільки ні вона, ні ОСОБА_3 не подавали державному реєстратору заяв та документів про можливість об`єднання спірної квартири з нежилим приміщенням, внаслідок чого за ними було зареєстровано відповідні частки у власності на цю квартиру із новою площею 583,7 кв. м. Тому квартира з указаною площею не могла бути згодом відчужена за оспореними позивачкою договорами купівлі-продажу. ОСОБА_2 звернувся, зокрема, до ОСОБА_1 із вимогами про відшкодування йому коштів у розмірі 6 000 000,00 грн внаслідок начебто обману його позивачкою.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі. Витребувано з Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/19754/18.

Підставами відкриття касаційного провадження є пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У серпні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2024 року справа призначена до судового розгляду.

Короткий зміст заяви про відмову від позову та закриття провадження у справі

У вересні 2024 року позивачка ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду заяву про відмову від позову та закриття провадження у цій справі.

Заяву про відмову від позову та закриття провадження у цій справі обґрунтовано тим, що відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Заявниця зазначила, що, користуючись своїми правами, передбаченими статтями 49, 408 ЦПК України, вона відмовляється від позову у справі № 522/19754/18 у повному обсязі і просить суд касаційної інстанції прийняти її відмову від позову, визнати нечинними судові рішення судів попередніх інстанцій та у зв`язку із цим закрити провадження у справі № 522/19754/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко І. С., третя особа - Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка», про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Заявниця вказує на те, що наслідки відмови від позову у цій справі в повному обсязі та закриття провадження їй відомі та зрозумілі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду доходить висновку, що заява ОСОБА_1 про відмову від позову та закриття провадження у цій справі підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (пункт 1 частини другої статті 49 ЦПК України).

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина перша статті 206 ЦПК України). У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (частина третя статті 206 ЦПК України).

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (пункт 4 частини першої та частина друга статті 255 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

02 вересня 2024 року позивачка ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду заяву про відмову від позову та закриття провадження у цій справі.

Заява про відмову від позову та закриття провадження у цій справі обґрунтована правом заявниці відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу, зокрема під час касаційного розгляду справи, що передбачено статтями 49, 408 ЦПК України.

Заява про відмову від позову та закриття провадження у цій справі подана особисто ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд».

ОСОБА_1 у заяві особисто зазначила, що наслідки відмови від позову у цій справі в повному обсязі закриття провадження їй відомі та зрозумілі.

У зв`язку з наведеним, оскільки заява ОСОБА_1 про відмову від її позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко І. С., третя особа - Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка», про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні квартирою, подана особисто позивачкою із зазначенням усвідомлення нею наслідків вчинення відповідної процесуальної дії, указана заява відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, тому слід прийняти відмову позивачки від позову, визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог та закрити провадження у справі.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2024 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання та розгляд її касаційної скарги, у зв`язку із чим розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не здійснюється.

Керуючись статтями 49, 206, 255, 400, 408 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову та закриття провадження у справі задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Ірини Сергіївни, третя особа - Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка», про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 березня 2024 року визнати нечинними.

Провадження у справі № 522/19754/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції Колесніченко Ірини Сергіївни, третя особа - Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка», про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні квартирою закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. М. Фаловська

СуддіВ. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

О. М. Ситнік