Номер провадження: 22-ц/813/5202/24
Справа № 947/6650/23
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/6650/23

Номер провадження: 22-ц/813/5202/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024,ухвалене у складі судді Коваленко О.Б., повний текст рішення складений 09 березня 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 27.05.2011 року станом на 18.01.2023 року в загальному розмірі 94 250,56 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту 77 100, 74 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками 17 149, 82 грн.. Банк також спросить стягнути з відповідачки судові витрати у розмірі 2 684,00 грн. (а. с. 1 - 5).

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 27.05.2011 року відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Тим самим відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку які викладені на сайті банку, складає між банком та відповідачкою Договір про надання банківських послуг. При встановлені кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору.

Отримання позивачкою кредитних коштів підтверджується розгорнутою випискою по рахункам відповідачки, розрахунком заборгованості та її письмовими поясненнями.

Відповідачка порушила зобов`язання за кредитними договором, не повернула кредит та не сплатила відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 18.01.2023 року виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

До позову Банк надав клопотання: 1) про розгляд справи за відсутності позивача (Т. 1, а. с. 83); 2) про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (Т. 1, а. с. 84); 3) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (Т. 1, а. с. 85).

Позиція сторін в суді першої інстанції

У квітні 2023 року від представника відповідачки надійшов відзив, в якому останній просить відмовити повністю у задоволенні вимог Банку у зв`язку з їх безпідставністю.

Представник відповідачки зазначає, що ОСОБА_1 не підтверджувала проведення будь-якої операції в рахунок використання кредитного ліміту ні через введення ПІН-коду через банкомат, ні через підписання чеку через POS-термінал торгової точки. Списання коштів з її карткових рахунків відбулося невідомими особами шляхом зламу її особистого кабінету в системі приват24, тому що як тільки почали приходити смс-повідомлення про підтвердження паролю на списання коштів, ОСОБА_1 одразу почала телефонувати на гарячу лінію банку і просила заблокувати картки, і саме в цей період часу відбулося списання коштів. Із скриншотів набраних телефонних номерів з телефону відповідачки вбачається о якій годині було здійснено дзвінок на номер банку 3700 - 14:52 год, а час списання коштів з карткових рахунків - 14:54:23, 14:56:19, 14:58:46.

Відповідачка не підтверджувала заявку на встановлення кредитного ліміту та не проводила жодних дій по списанню цих коштів та їх подальший перевід на інші рахунки.

Виписка по рахунку є неналежним доказом, так як виписка з рахунку клієнта банку є документом, яким підтверджується рух коштів по рахунку, але ніяк не доказ самого факту зняття коштів з карткового рахунку. Крім того з наданої банком виписки по рахунку не вбачається що банком встановлено кредитний ліміт у сумі 75 000 грн. З виписки лише вбачається три операції про переказ коштів з картки трьома сумами 30 149,14 грн., 30 160,00 грн. та 14 560,00 грн.. Однак, з виписки по рахунку по операціям (транзакціям) за 26 27 березня 2022 року не вбачається деталізація цих операцій, а саме за допомогою чого проводилось збільшення ліміту, або через банкомат, або через термінал, або через Приват24. Так само не вбачається деталізації «переказ зі своєї картки», куди здійснено перевід коштів, на чию картку, чи за яку покупку, чи послугу чи ще щось.

Відповідачка одразу після того як відбулося списання коштів з карткових рахунків шахрайським шляхом, звернулась із відповідною заявою до поліції. Заяву зареєстровано та відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України. Слідчим Ковш А. надано письмову відповідь на запит адвоката про те, що слідством не встановлено пряму причетність ОСОБА_1 до підвищення ліміту овердрафту у загальному розмірі - 74 869,14 грн., а також отримання цих коштів на рахунки та подальший перевід цих коштів на інші невідомі рахунки (Т. 1, а. с. 89 -92).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову Банку.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк не зазначив яким саме чином було надано підвищення кредитного ліміту до 77 100,74 грн. і що клієнт банку ОСОБА_1 вчинила дії щодо підтвердження підвищення ліміту та його отримання, а також подальший перевід цих коштів на інші рахунки.Позивачем не надано належних доказів на підтвердження встановлення кредитного ліміту на карткові рахунки відповідачки, не надано беззаперечних доказів про те, що відповідачка скористалася банківською послугою а саме - кредитним лімітом. Надані позивачем розрахунок кредитної заборгованості та виписка по рахунку не є безспірними доказами розміру боргу, факту використання (отримання) кредитного ліміту з переведенням коштів на інші рахунки з рахунків ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 241 - 246).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) довідкою про умови кредитування, яка підписана відповідачкою, передбачені відсотки за користування кредитом у розмірі 2,5%; 2) 27.05.2011 р. було встановлено кредитний ліміт у розмірі 6 400,00 грн., який 05.11.2020 р. було збільшено до 75 000,00 грн.; 2) відповідачка або навмисно, або з необережності сприяла проведенню 26.03.2022 р. трьох транзакцій на загальну суму 74 869,14 грн., які не могли бути здійсненні без розголошення інформації про картку, введення ОТП паролю; 3) до повідомлення Банку про несанкціоноване списання коштів ризик збитків несе користувач, а після Банк. Повідомлення про зняття коштів надійшло вже після того, як кошти були зняті, тому відповідачка має нести відповідальність; 4) наявність кримінального провадження не може бути підставою для звільнення від обов`язку належного виконання зобов`язання (Т. 2, а. с. 1-3 зворотна сторона).

Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідачка посилається на те, що ніколи не укладала з банком жодного договору на отримання кредиту чи кредитної лінії (овердрафту). Дані про картку, CVV код картки нікому не повідомляла (Т. 2, а. с. 25 - 28).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.04.2024 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Київського районного суду міста Одеси від 28 лютого 2024 року залишено без руху (Т. 2, а. с. 10 - 10 зворотна сторона).

06.05.2024 року до апеляційного суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.05.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Київського районного суду міста Одеси від 28 лютого 2024 року (Т. 2, а. с. 22 - 22 зворотна сторона).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 14.05.2024 року документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 13.05.2024 року доставлено до електронного кабінету АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Т. 2, а. с. 23 зворотна сторона).

Відповідно до розписки на супровідному листі ОСОБА_1 особисто отримала копію апеляційної скарги та копію ухвали Одеського апеляційного суду від 13.05.2024 року.

01.07.2024 року на адресу суду надійшов відзив представник відповідачки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.10.2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа з ціною позову є малозначною, тому згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» підлягає залишенню без задоволення.

Встановлені обставини, визначені відповідно до них правовідносини

27.05.2011 року відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку. Тим самим відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку які викладені на сайті банку, складає між банком та відповідачем Договір про надання банківських послуг (Т.1, а. с. 45).

При встановлені кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору.

Довідкою про умови кредитування, яка підписана відповідачкою, передбачені відсотки за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць (Т, 1, а. с. 48).

27.05.2011 р. Банком було встановлено кредитний ліміт у розмірі 6 400,00 грн., який 05.11.2020 р. було збільшено до 75 000,00 грн..

З наданої Банком Виписки з карткового рахунку відповідачки вбачається, що 23 березня 2022 року відбулися транзакції «переказ зі своєї картки» у розмірі 14 560,00 грн., 30 149,14 грн., 30 160,00 грн., у загальному розмірі - 74 869,14 грн. (Т. 1, а. с. 20).

Фінансовий номер на момент здійснення списань був НОМЕР_1 , який фігурує у телефонних пристроях марки IPHONE 6,2 та iPhone 5s. З мобільного номеру НОМЕР_1 проводились операції 26.03.2022 зі списання коштів протягом періоду - 14:46:36 по 14:48:29 з пристроїв PHONE IPHONE 12,5, PHONE IPHONE 6,2. Тобто протягом нетривалого проміжку часу з одного мобільного номеру оператора проводилися операції по списанню коштів, але з різних телефонних пристроїв. В цей час ОСОБА_1 знаходилася в місті Одесі, а переказ коштів відбувався у місті Києві (Т. 1, а. с. 98).

О 15:03 26.03.2022 р. з Банку надійшло смс повідомлення про те, що за карткою відповідачки зафіксовано підозрілі операції, що могли виявитися шахрайськими. З метою безпеки картку відповідачки заблоковано (Т. 1, а. с. 99).

Відповідно до відповіді дізнавача сектору дізнання відділу поліції №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області А. Ковш від 20.02.2024 р., в ході проведення слідчо-розшукових дій не встановлено пряму причетність ОСОБА_1 до заявки про підвищення ліміту овердрафту в загальному розмірі - 74 869,14 грн. (14 560,00 грн. + 30 149,14 грн. + 30 160,00 грн.), а також отримання цих коштів на рахунки та подальший перевід цих коштів за межі кордону (Т. 1, а. с. 227).

По справі виникли правовідносини з кредитного договору

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення заборгованості.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідачка посилається на те, що 26.03.2022 року невстановлені особи з використанням банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», що видана на ім`я ОСОБА_1 , заволоділи грошовими коштами у загальній сумі - 74 869,14 грн.. Відповідачка звернулась із заявою до поліції. Заяву зареєстровано та відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України.

З наданої Банком Виписки з карткового рахунку відповідачки вбачається, що 23 березня 2022 року відбулися транзакції «переказ зі своєї картки» у розмірі 14 560,00 грн., 30 149,14 грн., 30 160,00 грн., у загальному розмірі - 74 869,14 грн. (Т. 1, а. с. 20).

Фінансовий номер на момент здійснення списань був НОМЕР_1 , який фігурує у телефонних пристроях марки IPHONE 6,2 та iPhone 5s. З мобільного номеру НОМЕР_1 проводились операції 26.03.2022 зі списання коштів протягом періоду - 14:46:36 по 14:48:29 з пристроїв PHONE IPHONE 12,5, PHONE IPHONE 6,2. Тобто протягом нетривалого проміжку часу з одного мобільного номеру оператора проводилися операції по списанню коштів, але з різних телефонних пристроїв. В цей час ОСОБА_1 знаходилася в місті Одесі, а переказ коштів відбувався у місті Києві (Т. 1, а. с. 98).

О 15:03 26.03.2022 р. з Банку надійшло смс повідомлення про те, що за карткою відповідачки зафіксовано підозрілі операції, що могли виявитися шахрайськими. З метою безпеки картку відповідачки заблоковано (Т. 1, а. с. 99).

Відповідно до відповіді дізнавача сектору дізнання відділу поліції №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області А. Ковш від 20.02.2024 р., в ході проведення слідчо-розшукових дій не встановлено пряму причетність ОСОБА_1 до заявки про підвищення ліміту овердрафту в загальному розмірі - 74 869,14 грн. (14 560,00 грн. + 30 149,14 грн. + 30 160,00 грн.), а також отримання цих коштів на рахунки та подальший перевід цих коштів за межі кордону (Т. 1, а. с. 227).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до п. 1.1.2.1.10. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) у цьому випадку і у подальшому в редакції станом на час списання коштів, для уникнення неправомірних операцій з рахунками клієнт зобов`язаний не залишати без нагляду телефон/пристрій, який використовується для підключення фінансового номеру телефону клієнта та/або доступу до програмних комплексів банку. В разі втрати клієнтом фінансового номеру телефону, підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій третіх осіб із фінансовим номером телефону клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це банк в будь-якому з доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення банку. На підставі звернення клієнта про зазначений факт банк знімає з номера телефону клієнта ознаку «Фінансовий» та блокує аккаунт клієнта в системі «Приват24» з метою уникнення можливих шахрайських операцій з рахунками клієнта.

Положеннями пункту 2.1.4.11.1 Умов у випадку втрати картки/ПІНу/постійного пароля/одноразових паролів/мобільної сім-картки із фінансовим номером телефону Клієнта або виникнення у клієнта підозри, що картка/ПІН/постійний пароль/одноразові паролі/фінансовий номер телефону могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого використання картки/ПІНу/постійного пароля/одноразових паролів/Фінансового номера телефону клієнт негайно зобов`язаний виконати одну з таких дій: - звернутися до відділення банку, в чат-онлайн або за телефоном: 3700 (безкоштовно по Україні), НОМЕР_2 , (для VIP-клієнтів), НОМЕР_3 (для дзвінків із-за кордону) і заявити про такий факт; - якщо картка підключена до послуги Інформування про транзакції, виконати дії, необхідні для блокування картки відповідно до інструкцій з використання послуги; - якщо картка підключена до системи Приват24 виконати дії, необхідні для блокування картки відповідно до інструкцій з використання системи Приват24.

Згідно з п. 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (далі - Положення), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до п. 3 розділу 6 Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Відповідно до п.9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (п.10 розділу 6 Положення).

Судом першої інстанції встановлено, що банк вважає відповідачку винною у несанкціонованих операціях по зняттю коштів та нарахував відповідачу відсотки на залишок неповернутої суми за кредитним договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді».

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, апеляційний суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18).

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 зроблено висновок, що «при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що спірні операції позивачем вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), без розголошення яких інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з його рахунку. Апеляційний суд вказав, що невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування; суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів».

У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 (провадження № 61-4665св22) зазначено, що «апеляційний суд вважав, що клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові».

Колегія суддів зазначає, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Аналогічні положення викладено Верховним Судом у постанові від 29.03.2024 у справі № 456/4026/21.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що у порушення вимог ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, позивачем, обставин розголошення відповідачем персональних даних, вчинення дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, внаслідок чого 26.03.2022 року з карткового рахунку останньої зняті кошти, не доведено.

Таким чином, Банком не доведено, що відповідачка, як володілець та користувачка картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції та зняття коштів 26.03.2022 року, тому колегія суддів вважає, що списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за здійснення таких платіжних операцій. Виявивши таке безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, ОСОБА_1 повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку доводам сторін та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Вищевказані доводи апелянта висновків суду не спростовують, зводяться до власного тлумачення правовідносин між сторонами та переоцінки доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе