РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/581/24

2/609/254/2024

14 жовтня 2024 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Катерняк О.М.

з участю секретаря судового засідання Мацишиної Г.О.

представника відповідача ГУНП в Тернопільській області Куриляк М.Г., представника відповідача Тернопільської обласної прокуратури Петрука С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Національної поліції України у Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Державна казначейська служба України, вимоги позивача: про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції сторін.

1. 22 квітня 2024 року адвокат Гурник Віктор Олександрович, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції України у Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури Тернопільської області, зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Державну казначейську службу України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

2. Позов обґрунтовано тим, що 14 липня 2021 року до ЄРДР відносно ОСОБА_1 внесено відомості по факту вчинення злочинних дій, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження. Після цього, 15 липня 2021 року старший слідчий відділу розслідування злочину у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області капітан поліції Степанець С.В. у межах кримінального провадження за №0000194 повідомив ОСОБА_1 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2021 року частково задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області і застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби (а саме в період з 22:00 до 06:00, встановлено заборону залишати місце проживання). Строк дії ухвали до 23 год 59 хв 15 вересня 2021 року. Після цього, прокурори Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області звертались до суду із клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по відношенню до ОСОБА_1 . Окрім цього, у зв`язку із наявністю відкритого кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , він був зобов`язаний з`являтися на виклик слідчого, прокурора, брав участь у слідчих діях.

Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 червня 2023 року апеляційну скаргу прокурора Кременецької окружної прокуратури залишено без задоволення, а вирок Шумського районного суду Тернопільської області без змін. Також постановою Першої палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2023 року, касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, ухвалу Тернопільського апеляційного суду без змін.

Таким чином, у зв`язку із наявністю відкритого кримінального провадження по відношенню до позивача, застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, ОСОБА_1 не міг належним чином виконувати свої службові обов`язки. Так, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді водія Шумського РЕМу, а дана робота передбачає наявність нічних змін, окрім цього, внаслідок незаконного домашнього арешту позивач не міг виїжджати за межі населеного пункту, у якому зареєстроване місце його проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду у зв`язку з обмеженням свободи пересування, що унеможливлювало зустрічі з близькими родичами. Разом з цим, ОСОБА_1 не мав можливості виїжджати за кордон як для працевлаштування, так і відпочинку, адже здав на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відтак, позивач втратив відчуття спокою, перестав нормально їсти та спати, близько двох років перебував у стані постійного стресу та тривоги, відчував себе ізольовано внаслідок обов`язків покладених на нього через застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби. Також важко переносив те, якого розголосу набула його справа і як деякі його односельчани називали його злочинцем. Дані події спричинили значну шкоду психологічному здоров`ю позивача, а також сприяли отриманню емоційних травм, внутрішньої напруги, що у результаті призвело до виснаження як фізичних, так і психологічних сил, тим самим знижуючи стресостійкість та витривалість позивача. Унаслідок застосування до позивача заходів забезпечення кримінального провадження, відбулося втручання та обмеження ряду його прав та свобод як людини та громадянина.

З огляду на вищевикладені обставини, позивач вважає, що завдана йому моральна шкода, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, проведення досудового розслідування, що супроводжувалось допитом, слідчим експериментом, оглядом транспортного засобу та іншими процесуальними діями, підлягає відшкодуванню у зв`язку із незаконним втручанням у його конституційні права, інтереси та свободи. Період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» станом на квітень 2024 року встановлено рівень мінімальної заробітної плати у розмірі 8000 грн. Таким чином, стягнення відшкодування має відбуватися з дня повідомлення про підозру позивачу та до постановлення остаточного рішення у справі, яке набрало законної сили. ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 15 липня 2021 року. Остаточним судовим рішенням по справі №609/2/22 є постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2023 року, якою виправдувальний вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 16 червня 2023 року залишено без змін. Враховуючи вищевикладене, вважає, що відшкодування шкоди має відбуватися за такий період: з 15 липня 2021 року по 14 листопада 2023 року, тобто 2 роки 04 місяці або 28 місяців. Отже, розмір відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду становить 224000 грн.

Просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету Україна на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 224000 грн на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, солідарно стягнути з ГУНП у Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури, витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

3. 09 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника Державної казначейської служби надішли Пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Зазначають, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляду стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органів державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Вважають, що позивач матиме право вимагати відшкодування шкоди, як моральної так і матеріальної, лише при доведеності незаконності дій органів, які завдали таку шкоду. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України від 13 квітня 2011 року №460/2011 центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України, яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. Разом з тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення. Просили відмовити у задоволенні позову.

4. 14 травня 2024 року на адресу суду від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшов відзив на позов. З вимогою позивача щодо стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь грошові кошти у розмірі 224000 грн на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України не погоджуються. Не погоджуються із твердженням позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди та порушення нормальних життєвих зв`язків та значних майнових втрат, ним не додано жодних доказів понесення ним репутаційних втрат. Вказують, що позивачем не доведено та не додано розрахунку заподіяння йому моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, не надано будь-яких доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми. Зауважують, що сам факт наявності досудового розслідування у кримінальному провадженні не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та беззаперечною підставою для її відшкодування. На дані правовідносини жодним чином не розповсюджується презумпція моральної шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та чіткого розрахунку суми відшкодування. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві та якими доказами це підтверджується. Предметом доказування у справах про відшкодування моральної шкоди у першу чергу є наявність факту спричинення моральної шкоди та подання на підтвердження цього відповідних доказів. При цьому, кожне твердження позивача про обставини спричинення моральної шкоди повинно бути доведено відповідними доказами, а не лише доводами. Стосовно розрахунку моральної шкоди, необхідно зазначити, що її аргументація в тексті позовної заяви є абсолютно відсутньою, що унеможливлює задоволення позову. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди, її розрахунок та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, в позовній заяві має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Щодо витрат на правову допомогу, відповідач також не погоджується, оскільки жодного рахунку на оплату, банківського документу про оплату послуг позивачем суду не надано, тобто, фактичної оплати суду не надано. Розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Натомість позивачем не додано до матеріалів позовної заяви жодного документу, котрий підтверджував би витрати ним суми в 10000 грн на отримання правової допомоги. Просили відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 через його безпідставність.

5. 17 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Гурником В.О. подано відповідь на відзив. Зазначає, що при обчислені розміру відшкодування моральної шкоди, розрахунок проводиться виходячи з мінімального розміру відшкодування моральної шкоди, розрахунок проводиться виходячи з мінімального розміру, який передбачений та гарантований чинним законодавством, а саме не менше однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законодавством визначено мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Не погоджується із посиланням відповідача на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року, а саме: відшкодування моральної шкоди не повинно призводити до безпідставного збагачення, з огляду на те, що при проведенні обрахунку за основу брався мінімальний розмір відшкодування за кожен місяць. Просив долучити відповідь на відзив до матеріалів справи.

6. 17 травня 2024 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача Тернопільської обласної прокуратури. Відповідач не погоджується із наведеними доводами у позовній заяві ОСОБА_1 та вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не наведено доказів на підтвердження протиправності дій органів прокуратури у ході здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального провадження чи його судового розгляду, як і жодних фактів застосування органами досудового розслідування чи прокуратури до ОСОБА_1 морального чи фізичного впливу, суттєвого обмеження його прав чи свобод. Твердження позивача про порушення його звичного укладу життя, погіршення відносин з оточуючими, що спричинило вимушені зміни у повсякденному житті, та інших негативних наслідків морального характеру, відповідним доказами не підтверджено та до матеріалів позовної заяви не долучено. Водночас лише зі змісту самої позовної заяви неможливо встановити факт спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок саме тих дій, які вчинялися відносно нього в ході досудового розслідування кримінального провадження та достатнього переконання суду у необхідності та доцільності відшкодування заявленого розміру моральної шкоди. Зміст заподіяної моральної шкоди; характер, обсяг і тривалість моральних страждань, наявність та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках; причинно-наслідковий зв`язок між діями, рішеннями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури та заподіяною моральною шкодою, понесеними психічними стражданнями, позивачем не долучено. Вважають безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах законодавства та на обставинах справи вимогу ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в підвищеному розмірі 224000 грн., з огляду на те, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01.01.2024 установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 7100 грн. Також вважає. Що представником позивача розрахунок суми спричиненої моральної шкоди всупереч практики Верховного Суду помилково проводився з часу повідомлення особі про підозру до постановлення рішення судом касаційної інстанції. Також вважає необґрунтованими доводи позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки ним не додано доказів про виконання робіт та документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

7. 20 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Гурником В.О. подано відповідь на відзив. З наданим відповідачем Тернопільською обласною прокуратурою розрахунком періоду, за який підлягає відшкодуванню маральна шкода, а саме з 15 липня 2021 року (дата повідомлення про підозру) по 16 червня 2023 року (дата набрання рішення законної сили), не погоджується з огляду на те, що обрахунок має проводитись з дня повідомлення про підозру, а саме з 15 липня 2021 року. Разом з цим, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, 15 липня 2021 року, остаточним судовим рішенням у справі №609/2/22 є постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2023 року, якою виправдувальний вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 16 червня 2023 року залишено без змін. Враховуючи вищевикладене, відшкодування шкоди має відбуватися саме за період з 15 липня 2021 року по 14 листопада 2023 року, тобто 2 роки 04 місяці або 28 місяців. Також не погоджується із твердженням відповідача про те, що з 01.01.2024 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 7100 грн. і при обчисленні розміру моральної шкоди слід виходити саме з такої мінімальної заробітної плати, оскільки станом на квітень 2024 року встановлено рівень мінімальної заробітної плати у розмірі 8000 грн. таким чином, при проведенні обрахунку розміру моральної шкоди, завданої позивачу незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно виходити із мінімального розміру заробітної плати станом на час розгляду судом першої інстанції справи, а саме 8000 грн. Просив долучити відповідь на відзив до матеріалів справи.

8. Представник відповідача Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області Куриляк М. в судовому засіданні позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнала в повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволенні за безпідставністю та необґрунтованістю.

9. Представник відповідача Тернопільської обласної прокуратури Петрук С.О. в судовому засіданні також заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити, звернув увагу, що відповідачі у справі є неналежними,

ІІ. Процесуальні дії у справі.

10. Ухвалою суду від 26 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22 травня 2024 року.

11. У підготовчому судовому засіданні 22 травня 2024 року оголошено перерву до 18 червня 2024 року.

12. Підготовче судове засідання, призначене на 18 червня 2024 року відкладено на 03 липня 2024 року.

13. 03 липня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 08 серпня 2024 року.

14. Ухвалою суду від 08 серпня 2024 року судовий розгляд справи відкладено на 10 вересня 2024 року.

15. У судовому засіданні, призначеному на 10 вересня 2024 року оголошено перерву до 26 вересня 2024 року.

16. Судове засідання, призначене на 26 вересня 2024 року, відкладено на 14 жовтня 2024 року.

17. Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гурник В.О. в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

18. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Державна казначейська служба України в судове засідання не забезпечили явку свого представника, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи. Про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без участі на адресу суду не скеровували.

19. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що третя особа не з`явилася в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

20. Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000194 від 15.07.2021 підтверджується, що 14.07.2021 слідчим Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Степанцем С.В. внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом наїзду водієм ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Цеценівка Кременецького району автомобілем УАЗ-3909 на малолітнього ОСОБА_2 , що спричинило смерть останнього на місці пригоди.

21. 15 липня 2021 року старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції С.В.Степанцем вручено ОСОБА_1 Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке погоджено прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури, про що ОСОБА_1 розписався у повідомленні 15 липня 2021 року о 13 год 15 хв.

22. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/12589/21 від 19 липня 2021 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, заборонено залишати житло за місцем свого проживання в період з 22 год по 06 год, покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Строк дії ухвали визначено до 23 год 59 хв 15 вересня 2021 року.

23. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/22405/21 від 07 грудня 2021 року продовжено строк тримання під домашнім арештом ОСОБА_1 , шляхом заборони йому залишати житло в період з 22 год по 06 год, продовжено строк дії покладених обов`язків. Строк дії ухвали визначено до 15 січня 2022 року включно.

24. Відповідно до вироку Шумського районного суду Тернопільської області №609/2/22 від 13 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано за відсутністю в його діяннях складу зазначеного кримінального правопорушення.

25. Відповідно до ухвали Тернопільського апеляційного суду від 16 червня 2023 року, апеляційні скарги прокурора Кременецької окружної прокуратури Попової І.В. і потерпілої ОСОБА_3 залишено без задоволення, а вирок Шумського районного суду від 13 грудня 2022 року відносно ОСОБА_1 без змін.

26. Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2023 року ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 16 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

ІV. Оцінка Суду.

27. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

28. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

29. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

30. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

31. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

32. Як передбачено ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

33. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

34. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

35. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

36. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

37. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

38. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

39. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року N 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон N 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

40. Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

41. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону N 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

42. В п. 5 ст. 3 цього Закону йдеться про те, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, і моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону N 266/94-ВР).

43. Статтею 4 Закону N 266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

44. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

45. Пункт 2 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року N 6/5/3/41, визначає, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов`язані з цим обов`язки зазначених органів.

Виходячи з вимог п. 17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

46. Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року N 4, зазначає, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У п. 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

При цьому не можуть бути прийняті заперечення відповідачів про те, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо спричинення йому моральних страждань, зокрема висновків експертів чи спеціалістів, які б підтверджували наявність у позивача моральної шкоди, а також, що здійснення досудового розслідування щодо позивача не є підставою для відшкодування моральної шкоди, не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку заподіяння моральної шкоди діями відповідачів.

Так, як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, тобто при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Зокрема, рішенням від 27 липня 2004 року у справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини в п. 37 рішення у справі "Недайборщ проти російської федерації" (Скарга N 42255/04) від 1 липня 2010 року зазначив: "Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі "Antipenkov v. russia), скарга N 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі Pshenichnyy v. russia, скарга N 30422 / 03.

Виходячи з аналізу вказаного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, роз`яснень щодо застосування цього законодавства, практики Європейського Суду з прав людини, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що початковим моментом реалізації функції обвинувачення є акт повідомлення особи про підозру - 15 липня 2021 року і до постановлення ухвали Тернопільського апеляційного суду від 16 червня 2023 року, якою вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_1 залишено без змін, суд приходить до переконання, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди за 23 місяці перебування під слідством та судом.

Таким чином, сам факт безпідставного перебування позивача під слідством і судом доведений і внаслідок цього він за визначенням зазнавав моральної шкоди.

В результаті незаконних дій органів досудового розслідування і прокуратури позивач переніс душевні страждання, зазнав моральних втрат, був позбавлений можливостей реалізації своїх звичок і бажань, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від людини додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, у зв`язку з ухваленням судом виправдувального вироку у кримінальному провадженні щодо позивача ОСОБА_1 , останній, права якого було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, має право на відшкодування моральної шкоди.

47. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

48. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 295/13971/20 (провадження №61-10849св21), зазначено, що «законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (пров. № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

49. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, а строк розгляду справи судом касаційної інстанції не входить у період перебування особи під слідством та судом.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з наступного:

розмір моральної шкоди має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, виходячи з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи.

Щодо цього наявний правовий висновок Верховного Суду у справі N 468/901/17-ц, викладений у постанові від 04 грудня 2019 року.

Позивач звернувся з позовом до суду 22 квітня 2024 року.

Отже, розрахунок розміру моральної шкоди слід проводити, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», статтею 8 якого з 01 квітня 2024 року визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 8000 гривень.

Тобто, розмір моральної шкоди, яку слід стягнути на користь позивача становить 184000 грн (8000,00 грн * 23 місяці).

Тому, з врахуванням обставин справи, виходячи з обсягу душевних страждань позивача, характеру немайнових втрат, яких він зазнав, наявності вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи із засад виваженості, розумності, справедливості, враховуючи положення ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", суд приходить до висновку, що достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати станом на дату ухвалення судового рішення, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що становить 184000, з розрахунку за 23 місяці.

50. Посилання відповідача на неправильне визначення відповідачів у справі, як неналежних, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Згідно з правовим висновком, викладеним у пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі N 752/17832/14-ц, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі N 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26.02.2019 року у справі N 915/478/18 (пункт 4.20); від 27.02.2019 року у справі N 761/3884/18 (пункт 33), від 26.06.2019 року у справі N 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.12.2019 року у справі N 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18.03.2020 року у справі N 553/2759/18 (пункт 35)).

У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі N 242/4741/16-ц (пункт 30)).

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі N 910/23967/16).

Таким чином позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення в користь позивача 184000 гривень за рахунок Державного бюджету України.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

51. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

52. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання заяви немайнового характеру (в даному випадку відшкодування моральної шкоди) станом на день пред`явлення позову становила 1211,20 гривень.

53. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

54. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково, що становить 82,14% від заявленої суми, з відповідачів солідарно на користь держави підлягає стягненню 82,14% судового збору, що становить 994 грн 88 коп.

За вказаних обставин суд вважає за доцільне стягнути в дохід держави 994 грн 88 коп. судового збору солідарно, з відповідачів, винними діями яких заподіяно позивачу моральну шкоду.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

55. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

56. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, з договору про надання правової допомоги №01/4 від 01.04.2024 вбачається, що ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатами Сідоровим Віталієм Михайловичем та ОСОБА_4 .

Відповідно до договору про надання правової допомоги №01/4 від 01.04.2024, укладеного між вказаними особами, його предметом (п. 1) є: забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта у будь-якому статусі: підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, потерпілого, особи стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні; особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію); особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Надання правової допомоги Клієнту у статусі свідка у кримінальному провадженні. Надання Клієнту правової інформації, консультації і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складання заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства та при розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів Клієнта в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом п. 2 договору вартість наданої правової допомоги за цим Договором становить 10000 грн (десять тисяч гривень) у справі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду (повний спектр юридичних послуг по справі: написання процесуальних документів як заяв по суті справи, так й інших заяв та клопотань, представництво інтересів у суді, витребування всіх необхідних доказів за потреби).

Відповідно до Розрахунку суми гонорару (вартості послуг) за надану правову допомогу ОСОБА_1 надано правову допомогу наступного характеру: - зустріч з клієнтом, вивчення наданих Клієнтом матеріалів, надання консультації щодо суті спору, необхідних документів для підготовки позову 500 грн; - пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах 2000 грн; - складання позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду ( у вартість входить написання відповіді на відзив, за необхідності) 5000 грн; - представництво інтересів клієнта у суді (участь у судових засіданнях по справі) 2000 грн; - оформлення додатків до позовної заяви 500 грн. В Розрахунку також зазначено, що до сплати підлягає 10000 грн, фактично сплачено 10000 грн.

Відтак, слід вважати, що умови договору виконано, з огляду ще й на те, що адвокатом Гурником В.О. 22.04.2024 до Шумського районного суду було подано цей позов, який ним ж підписано, оформлено додатки до позовної заяви, а також подано відповіді на відзиви відповідачів, всупереч твердженням відповідачів про ненадання позивачем жодного підтверджуючого документу щодо оплати наданих юридичних послуг.

56. При цьому при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Слід зазначити, що до відповідних витрат на правову допомогу не може бути віднесена послуга, вказана в пункті 5 Розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, а саме «Представництво інтересів клієнта у суді (участь у судових засіданнях по справі)», визначена вартість якого складає 2000 грн, з огляду на те, що представник позивача в жодному із судових засідань участі не брав, тобто фактично не з`являвся в Шумський районний суд Тернопільської області.

57. З урахуванням викладеного суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 8000 грн, які позивач поніс у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а також відповідають критеріям співмірності, реальності та справедливості, а тому підлягають стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача.

58. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню 82,14% витрат на професійну правову допомогу (8000 грн), що складає 6571 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст. 23, 1176 Цивільного кодексу України, Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 263, 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.Позов ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Національної поліції України у Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити частково.

2.Стягнути з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: с. Васьківці, Кременецького району, Тернопільської області, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), грошові кошти у розмірі 184000 грн (сто вісімдесят чотири тисячі гривень) на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури.

3.Солідарно стягнути з відповідачів: Головного управління Національної поліції України у Тернопільській області (, адреса місцезнаходження: вул. Валова, 11, м. Тернопіль), Тернопільської обласної прокуратури (, адреса місцезнаходження: вул. Листопадова, м. Тернопіль), витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: с. Васьківці, Кременецького району, Тернопільської області, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на правову допомогу у розмірі 6571 грн 20 коп (шість тисяч п`ятсот сімдесят одна гривня 20 копійок).

4. Солідарно стягнути з відповідачів: Головного управління Національної поліції України у Тернопільській області (, адреса місцезнаходження: вул. Валова, 11, м. Тернопіль), Тернопільської обласної прокуратури (, адреса місцезнаходження: вул. Листопадова, м. Тернопіль) на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України 994,88 грн (дев`ятсот дев`яносто чотири гривні 88 копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 24 жовтня 2024 року

Суддя: Оксана КАТЕРНЯК