Справа № 161/9027/24
Провадження № 2/161/2948/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Крупінської С.С.

за участі секретаря судового засідання Федорової В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» 01.03.2007 року укладено договір кредитної лінії № 6М/2007/840-МКЛ/428 на підставі якого банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 69000 доларів США. У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2009року у справі № 2-5814/2009 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 6М/2007/840-МКЛ/428 від 01.03.2007 року в сумі 519968,33 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 19.05.2022 року у справі 2-5814/2009 року було замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» у виконавчому листі № 2-5814/2009 щодо боржника ОСОБА_1 . Однак відповідач жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості не вчинив. Зазначає, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушеного грошового зобов`язання до моменту його усунення. Також вказує, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Оскільки трирічна позовна давність відраховується з дати нарахування інфляційних витрат та 3% річних, а саме з 01.05.2017, враховувати зміни до ЦК України з 17.03.2022, то позовна давність щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних починаючи з 02.04.2020 була продовжена та станом на дату подачі цього позову не пропущена. Відсутність на виконанні виконавчих листів жодним чином не позбавляє нового кредитора на пред`явлення вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача в користь позивача інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, що становить 320432,46 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою судді від 24.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

25.06.2024 року представник відповідача надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що виконавчий документ по справі № 2-5814/2009 щодо відповідача не підлягає до виконання, оскільки борг перед позивачем є погашеним і вимоги кредиторів є погашеними згідно ухвали Господарського суду Волинської області від 10.10.2012 року у справі № 1/96-Б про банкрутство ОСОБА_1 . Тому позивач не має права на нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога про стягнення основного боргу за кредитним договором не може бути захищена в судовому порядку. Крім того зазначив, що виконавчий лист від 15.01.2010 року у справі № 2-5814/09 з моменту його видачі до сьогоднішнього дня не пред`являвся до виконання, тому у примусовому порядку основна заборгованість за кредитним договором не може бути стягнута у зв`язку з банкрутством відповідача і як наслідок погашенням усіх вимог кредиторів, а також у зв`язку з тим, що позивачем пропущений без поважних причин строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Тому вважають, що оскільки вимога про стягнення основної суми заборгованості не може бути стягнутою в примусовому порядку, то похідні від неї вимоги по сплаті 3% річних та інфляційних втрат також не можуть бути стягнуті в примусовому порядку. Тому просили відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити

Представник відповідача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відповідача, позовні вимоги заперечив з підстав, викладених в письмових поясненнях, просив відмовити в задоволенні позову.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 01.03.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено договір кредитної лінії №6М/2007/840-МКЛ/428, на підставі якого банк надав відповідачу кредитні кошти на суму 69000 доларів США.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.09.2009 року у справі № 2-5814/2009 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №6М/2007/840-МКЛ/428 від 01.03.2007 року в сумі 519968,33 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 19.05.2022 року у справі № 2-5814/2009 було замінено стягувача у виконавчому листі ПАТ КБ «Надра» на ТзОВ «Брайтінвестмент».

16.12.2010 року Господарським судом Волинської області було винесену постанову у справі № 1/96-Б про визнання банкрутом ОСОБА_1 у якій серед інших кредиторів було заявлено у якості кредитора також ВАТ КБ «Надра».

10.10.2012 року Господарським судом Волинської області прийнято рішення про те, що усі вимоги кредиторів, які залишились незадоволеними за відсутністю майна підлягають погашенню і про ліквідацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

З копії виконавчого листа по цивільній справі № 2-5814/2009 виданого Луцьким міськрайонним судом 15.01.2010 року в цивільній справі за позовом ВАТ КБ «Надра» в особі філії Луцького РУ до ПП «Агу», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вбачається, що у ньому відсутня відмітка про повернення виконавчого листа стягувачу.

Крім того, з відповіді Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що на виконанні у відділі згідно даних АСВП станом на 05.06.2024 рік не перебувають та не перебували виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу в користь ВАТ КБ «Надра» згідно виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 2-5814/09 від 15.01.2010.

01.07.2024 року позивач ТзОВ «Брайт Інвестмент» отримав заперечення відповідача, однак не спростував його доводів щодо порушення строків на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно п.2 та 3 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, боржника визнано банкрутом.

Також, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Натомість, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

З урахуванням приписів ст. ст. 509,267 ЦК України відносини між сторонами трансформувались у натуральне зобов`язання.

Натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном.

Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Викладене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.03.2019 р. у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Отже, враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, то пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, є позбавлення права на судовий захист, а відтак, позбавлення права на примусове стягнення грошових коштів за кредитним договором. Отже, пропущення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання має аналогічні наслідки, як і пропущення строку позовної давності, зі спливом якої кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Свій обов`язок боржник може виконати лише добровільно.

За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки основне зобов`язання не може бути виконано в примусовому порядку у зв`язку з порушенням строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, тому вимога про стягнення 3% річних та інфляційних витрат є похідною від основної вимоги, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.267, 509, 625 ЦК України, ст.2-5,10-13,15,76-82,141,259,263-265,273,352,354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.С.Крупінська