Справа №461/2719/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кітова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Черевка В.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ) до ОСОБА_2 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

АТ «Ідея Банк» звернулося до Галицького районного суду м. Львова з відповідним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 258734,92 грн.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 20.09.2021 року між АТ «Ідея Банк» та гр. ОСОБА_2 було укладено договір кредиту та страхування №Е08.00203.008686516 (надалі Кредитний договір). Згідно Кредитного договору ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 148960,00 грн, зі сплатою 10,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. 20.09.2021 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки, за яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником ( ОСОБА_2 ) в повному обсязі зобов`язань, що випливають з Кредитного договору №Е08.00203.008686516 від 20.09.2021. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору. Однак, відповідачі не виконують свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 258734,92 грн. Вказана заборгованість відповідачів підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашають заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 05 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

13 травня 2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Козакова О.А. надійшов відзив на позовну заяву. Відзив мотивований тим, що порушення відповідачем ОСОБА_4 умов Кредитного договору відбулось не через недобросовісність з боку ОСОБА_2 , а через настання обставин, про які останній, укладаючи Кредитний договір, не знав і не міг знати та яким ніяк не міг запобігти (введення воєнного стану, втрата доходу). Також, представник відповідача зазначає, що згідно з п. 1.6 Кредитного договору, строк його дії та повернення Кредиту - до 20.06.2026. Позовна заява була подана 01.04.2024 - до настання строку повернення кредиту, встановленого укладеним між сторонами Договором. При цьому, до позовної заяви не надано належних доказів про надіслання позивачем відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту. Доказів одержання вимог відповідачами також не надано. Відсутність доказів одержання відповідачами вимог Позивача, на думку представника відповідача, означає, що строк на виконання цих вимог ще не розпочався. Крім цього, представник відповідача вважає безпідставною позовну вимогу про стягнення з відповідачів плати за обслуговування кредиту у розмірі 92 184,31 грн, оскільки така плата є явно завищеною та несправедливою. Крім цього, до позовної заяви не додано жодних доказів надання Позивачем відповідачу ОСОБА_2 послуг з обслуговування кредиту на суму 92 184,31 грн. З урахуванням вказаного, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

31 травня 2024 року від представника позивача ОСОБА_5 надійшли письмові пояснення, в якому наведено доводи на спростування позиції відповідача викладеної у відзиві на позовну заяву.

26 червня 2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Амельченка В.П. надійшли додаткові письмові пояснення у яких додатково аргументовано позицію сторони відповідача викладену у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Амельченко В.П. у судовому засіданні позов заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за її відсутності відповідач не скористалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач ОСОБА_3 неодноразово не з`являлася в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.09.2021 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту та страхування №Е08.00203.008686516.

Згідно Кредитного договору відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 148960,00 грн, зі сплатою 10,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

20.09.2021 між Банком та гр. ОСОБА_3 (надалі - Поручитель) було укладено Договір поруки, за яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником ( ОСОБА_2 ) в повному обсязі зобов`язань, що випливають з Кредитного договору № Е08.00203.008686516 від 20.09.2021, а саме:

- повернути Кредитору фактично отримані кредитні кошти в сумі 148 960,00 грн. (сто сорок вісім тисяч дев`ятсот шістдесят гривень 00 копійок) в обумовлений в Кредитному договорі термін;

- сплатити Кредитору проценти за користування кредитними коштами та плату за обслуговування кредиту в порядку, розмірі та в строк, що передбачені Кредитним договором;

- сплатити інші виплати, належні Кредитору і такі, що випливають з умов Кредитного договору (в т.ч. штраф, пеню, збитки) (п. 1 Договору Поруки).

Відповідно до п. 2 Договору Поруки у разі порушення (невиконання: та/або неналежного виконання) Боржником зобов`язання, забезпеченого цим Договором, Поручитель і Боржник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, тобто Кредитор має право на власний розсуд вимагати виконання зобов`язання за Кредитним договором, як від Боржника, так і від Поручителя, як в повному обсязі, так і в частині боргу.

Відповідачі умов договору у встановлений договором термін не виконали.

Судом також встановлено, що відповідачі не повернули отриманий ОСОБА_2 кредит у встановлений термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію, у зв`язку з чим сума заборгованості станом на 08.03.2024 становить 258734,92 грн. та складається із наступного: прострочений борг 141242,04 грн., прострочені проценти 25308,57 грн. При цьому, в розмір заборгованості, заявленої у позові, позивачем було включено прострочену плату за обслуговування кредиту в розмірі 92184,31 грн.

Заборгованість відповідачів підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_3 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_4 ) та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 08.03.2024.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

У п. 1.12.2 Кредитного договору Сторони погодили, що у разі затримання Клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, Кредитодавець має право вимагати повернення Кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Якщо Кредитодавець відповідно до умов Договору вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення кредиту, такі платежі або повернення кредиту здійснюється Клієнтом протягом 30 календарних днів, з дня одержанні від Кредитодавця такої вимоги, надісланої листом через установу зв`язку.

Відповідно до п. 2 Договору поруки у разі порушення (невиконання та/або неналежного виконання) Боржником зобов`язання, забезпеченого цим Договором Поручитель і Боржник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, тобто Кредитор має право на власний розсуд вимагати виконання зобов`язання за Кредитним договором, як від Боржника, так і від Поручителя, як в повному обсязі, так і в частині боргу.

Відтак, у зв`язку із невиконанням умов Кредитного договору, на адресу Відповідачів позивачем направлено вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 02.11.2023.

Згідно даних вимог AT «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення вище вказаної вимоги виконати зобов`язання по Кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нараховану по день повного погашення заборгованості та інші платежі за Кредитним договором. Також Відповідачу було повідомлено, що у випаді непогашення заборгованості за Кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги AT «Ідея Банк» будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із Відповідача заборгованості за Кредитним договором на власний вибір Банку.

Відповідно до п. 18 Кредитного договору всі повідомлення сторін, у тому числі вимоги Кредитодавця, за Договором вважатимуться зробленими належним чином, якщо вони будуть здійснені у письмовій формі та надіслані листом через поштове відділення зв`язку, кур`єром, на адресу електронної пошти, телеграфом або вручені особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін, при цьому Кредитодавець та Клієнт вважаються повідомленими належним чином (такими, що отримали повідомлення в день здачі його до установи зв`язку) навіть при неотриманні такого листа у разі наявності відмітки поштового відділення зв`язку про відправлення такого листа на вказану у Договорі адресу чи змінену відповідно до умов цього Договору.

Вище згадувані вимоги AT «Ідея Банк» були надіслані за адресою реєстрації Позичальника, а саме: АДРЕСА_2 , та адресою реєстрації Поручителя, а саме: АДРЕСА_3 .

Відповідачі жодним чином не висловили заперечень щодо змісту надісланих вимог про усунення порушень кредитних зобов`язань.

Таким чином, у зв`язку із невиконанням умов Кредитного договору Позичальником та Поручителем у AT «Ідея Банк» виникло право на дострокове повернення кредиту, про що Відповідачі були повідомлені належним чином.

Оцінюючи доводи представника відповідача про те, що порушення ОСОБА_2 умов Кредитного договору відбулося не через його недобросовісність, а через настання обставин, про які відповідачі, укладаючи Кредитний договір, не знав і не міг знати та яким ніяк не міг запобігти (введення воєнного стану, втрата доходу), суд виходить з такого.

Представник відповідача посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, яким вона засвідчила, що війна в Україні належить до форс-мажорних обставин.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Статями 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб; засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до п. 6.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 № 40(3) (надалі - Регламент), підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1 Регламенту, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов`язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставиною та неможливістю виконання зобов`язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин (п. 6.2 Регламенту).

Тобто, засвідчення форс-мажорних обставин відбувається не в цілому для фізичної чи юридичної особи, а за конкретним її зобов`язанням за конкретним договором. Із зазначеного вбачається, що Закон не передбачає видачі універсального документу, який би засвідчував форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Торгово-промисловою палатою України може бути прийняти рішення про засвідчення форс-мажору або про відмову в цьому.

Отже, за нормами чинного законодавства підтвердження форс-мажору здійснюється шляхом подання відповідної заяви до Торгово-промислової палати України та отримання сертифікату. Інших варіантів поки що не передбачено.

Враховуючи наведене, вказаний лист Торгово-промислової палати України не є сертифікатом про форс-мажорні обставини та не є документом, що був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали визначені форс-мажорні обставини.

Суд зазначає, що звернення суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб до Торгово-промислової палати України за отриманням сертифіката для засвідчення форс-мажорних обставин є правом, а не обов`язком, але сертифікат є належним доказом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до законодавства України.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону.

Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи.

З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про те, що останньому встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме прострочена плата за обслуговування кредиту не підлягає стягненню з відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» та солідарне стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 166550,61 грн. (258734,92 грн. (загальна заборгованість) 92184,31 грн. (прострочена плата за обслуговування кредиту) = 166550,61 грн.).

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2498,26 грн. (з розрахунку 166550,61 / 258734,92 х 3881,03 = 2498,26), тобто по 1249,13 з кожного.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 166550 (сто шістдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 61 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 1249 (одна тисяча двісті сорок дев`ять) гривень 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 1249 (одна тисяча двісті сорок дев`ять) гривень 13 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; );

відповідач - ОСОБА_2 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_3 (адреса проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено та підписано 21.10.2024 року.

Суддя Олександр КІТОВ