ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13616/24

Провадження № 22-ц/4820/1891/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2022 року у справі №686/24843/21, в редакції постанови Хмельницького апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року, стягнуто з Державного бюджету України на його користь 130 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2022 року у справі №686/21890/21, в редакції постанови Хмельницького апеляційного суду від 5 вересня 2022 року, стягнуто з Державного бюджету України на його користь 20 000 грн моральної шкоди. За цими рішеннями суд видав виконавчі листи, які знаходилися на виконанні в органах Державної казначейської служби України. Судове рішення у справі №686/21890/21 про стягнення 20 000 грн виконано 21 лютого 2024 року, а судове рішення у справі №686/24843/21 про стягнення 130 000 грн 2 травня 2024 року. Оскільки виконання грошового зобов`язання прострочено: за судовим рішенням у справі №686/21890/21 з 18 січня 2023 року по 20 лютого 2024 року (399 днів), а за судовим рішенням у справі №686/24843/21 з 5 березня 2023 року по 1 травня 2024 року (424 дні), - то позивачу має бути сплачено: 655 грн 66 коп. трьох процентів річних від простроченої суми та 996 грн 16 коп. інфляційних втрат від знецінення коштів (за судовим рішенням у справі №686/21890/21) і 4 526 грн 85 коп. трьох процентів річних від простроченої суми та 6 203 грн 99 коп. інфляційних втрат від знецінення коштів (за судовим рішенням у справі №686/24843/21), а всього 12 382 грн 66 коп.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету Україна на свою користь 12 382 грн 66 коп. трьох процентів річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання судових рішень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми у розмірі 5 174 грн 25 коп. (654,25+4520) та інфляційні втрати у розмірі 7 200 грн 15 коп. (996,16+6203,99).

Суд керувався тим, що держава прострочила виконання рішень суду про відшкодування моральної шкоди, внаслідок чого вона має сплатити ОСОБА_1 проценти від простроченої суми та інфляційні втрати в указаному розмірі.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Державної казначейської служби України мотивована тим, що виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України в порядку безспірного списання коштів у межах бюджетних призначень і бюджетних асигнувань, а також у порядку черговості надходження таких рішень до органів Казначейства. Виконавчі листи Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №686/21890/21 і №686/24843/21 про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди виконані відповідно 19 лютого 2024 року та 1 травня 2024 року. Чинне законодавство не встановлює строк для виконання такого рішення суду та не передбачає можливість нарахування процентів від простроченої суми та інфляційних втрат після його виконання. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу виконання судового рішення, а тому до них не можуть бути застосовані норми, які передбачають гарантії держави за порушення строку сплати бюджетних коштів і цивільно-правову відповідальність за прострочення грошового зобов`язання. Державна казначейська служба України не мала можливості виконати судове рішення за рахунок інших бюджетних програм, оскільки це б призвело до перевищення службових повноважень і нецільового використання бюджетних коштів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2022 року у справі №686/21890/21, яке змінене постановою Хмельницького апеляційного суду від 5 вересня 2022 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20 000 грн моральної шкоди.

На підставі цього рішення 27 вересня 2022 року суд видав виконавчий лист №686/21890/21.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2022 року у справі №686/24843/21, яке змінене постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 130 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На підставі цього рішення 10 листопада 2022 року суд видав виконавчий лист №686/24843/21.

Вказані виконавчі листи перебували на виконанні в Державній казначейській службі України: виконавчий лист №686/21890/21 від 27 вересня 2022 року з 18 жовтня 2022 року, виконавчий лист №686/24843/21 від 10 листопада 2022 року з 5 грудня 2022 року.

21 лютого 2024 року 20 000 грн відшкодування моральної шкоди за виконавчим листом №686/21890/21 і 2 травня 2024 року 130 000 грн відшкодування моральної шкоди за виконавчим листом №686/24843/21 зараховані на банківський рахунок ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Як унормовано частиною п`ятою статті 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (статті 610, 612 ЦК України).

В силу статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 3 Закону України від 5 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон №4901-VI) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів.

У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного у частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону №4901-VI).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 (далі Порядок).

Згідно з пунктом 47 Порядку безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством, у тому числі, на підставі поданих органом Казначейства документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником.

Із положень пункту 48 Порядку слідує, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору або вимог закону.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, у строки, встановлені договором або законом. Одним із наслідків прострочення боржником зобов`язання є стягнення з нього інфляційних нарахувань і процентів від простроченої суми.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виконання рішення суду про стягнення з державного бюджету на користь стягувача грошових коштів, у тому числі коштів із відшкодування шкоди, здійснюється органами Державної казначейської служби України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з відповідного рахунку, передбаченого для забезпечення виконання такого рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 жовтня 2023 року (справа №686/7081/21) зазначила, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону №4901-VI).

З огляду на цей припис прострочення держави-боржника у спірних правовідносинах настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Отже, припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Інший підхід до визначення моменту початку прострочення держави у спірних правовідносинах (наприклад, ототожнення такого моменту з датою вчинення делікту чи датою набрання законної сили судовим рішенням про стягнення з держави відшкодування) може зумовлювати недобросовісну поведінку стягувача (зокрема неподання ним впродовж тривалого часу виконавчого документа до органу ДКС України задля отримання можливості додатково стягнути з держави 3% річних та інфляційні втрати).

Таким чином, у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону №4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3% річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

Зібрані докази вказують на те, що у період з 18 січня 2023 року (наступна дата після спливу трьох місяців від пред`явлення позивачем виконавчого документа до виконання органу Казначейства) та до 20 лютого 2024 року (дата напередодні виконання рішення суду органом Казначейства) держава не виконала змінене рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2022 року у справі №686/21890/21 і прострочила виконання грошового зобов`язання.

Водночас у період з 5 березня 2023 року (наступна дата після спливу трьох місяців від пред`явлення позивачем виконавчого документа до виконання органу Казначейства) та до 1 травня 2024 року (дата напередодні виконання рішення суду органом Казначейства) держава не виконала змінене рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2022 року у справі №686/24843/21 і прострочила виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що держава має нести цивільно-правову відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України, та сплатити ОСОБА_1 проценти від простроченої суми та інфляційні втрати.

Розмір інфляційних втрат і процентів від простроченої суми, а також період їх нарахування, визначені судом правильно та не оспорюються відповідачем.

Посилання Державної казначейської служби України на відсутність підстав для нарахування ОСОБА_1 інфляційних втрат і процентів від простроченої суми, а також про незастосування норм статті 625 ЦК України та Закону №4901-VI до спірних правовідносин, суперечать вимогам чинного законодавства.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Карплюк О.І.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 30