Справа № 569/1169/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в особi головуючої судді Панас О.В.

при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М.

з участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача адвоката Грицай І.О.

представника відповідача адвоката Луцик К.В.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтував наступними доводами.

Починаючи з 2000 року по даний час ОСОБА_2 систематично вчиняються дії, спрямовані на приниження честі, гідності, ділової репутації ОСОБА_1 та його родини.

У 2000 році родина позивача ОСОБА_1 придбала приватизовану квартиру за адресою АДРЕСА_1 , де позивач з родиною почали проживати. Придбаний будинок потребував реконструкції та капітального ремонту, тому позивач з сусідами (на той час власниками сусідньої квартири) ОСОБА_3 та його сином ОСОБА_4 обговорили та узгодили послідовність щодо капітального ремонту будівлі. Зокрема, було вирішено здійснити реконструкцію будинку та приватизацію землі по існуючих межах.

Однак, після смерті дружини ОСОБА_5 (матері ОСОБА_6 ) ОСОБА_2 (дочка ОСОБА_5 ) категорично не погодилася ні на проведення ремонтних робіт, ні на розподіл землі в будь-якому варіанті.

На думку позивача, істинна причина неприязного ставлення ОСОБА_2 до його родини полягає в національній ворожнечі. Так, у починаючи з 1991 року позивач ОСОБА_1 брав активну участь в громадському житті, був засновником Демократичної партії України в Рівненській області та є безпосереднім учасником процесів відновлення державності України. Такі дії та слова відповідача підривали репутацію та авторитет ОСОБА_1 , принижували честь та гідність його та його сім`ї, чим спричиняли та продовжують спричиняти глибокі душевні та психічні страждання.

Оскільки досягнути компромісу з ОСОБА_2 не вдалося, влітку 2003 року позивач звернувся до суду з вимогами про розподіл земельної ділянки. Розгляд справи тривав понад п`ять років та завершився ухваленням судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

В 2015 році позивач подарував квартиру АДРЕСА_2 своєму молодшому сину - ОСОБА_7 , а в 2021 році ним розпочався ремонт та реконструкція вказаної квартири.

ОСОБА_2 перешкоджала проведенню ремонтних робіт у вказаній квартирі.

Влітку 2021 року ОСОБА_2 під час проведення будівельних робіт неодноразово ображала, погрожувала будівельникам, позивачу та його сину.

Крім того, ОСОБА_2 чинила активний спротив здійсненню будь-яких будівельних робіт, безпідставно викликала поліцію, служби з надзвичайних ситуацій, погрожувала позивачеві та його сину, звинувачуючи їх в тому, що гроші на будівництво вкрадені, такі вигуки були голосними та демонстративними.

Вищевказаними діями та словами відповідач систематично порушує законні прав позивача на честь, гідність і завдає йому моральної шкоди, що є втратами невідновного характеру та заподіює негативні наслідки, зокрема, необхідність докладати зусилля для спростування образливих, принизливих слів, виправдовуватися перед людьми, друзями, знайомими.

Образливі і принизливі слова, сказані до позивача та його родини, не відповідають дійсності, та є безпідставними, голослівними, носять негативний характер. Зазначив, що позивач та його родина потерпає від таких дій та слів ОСОБА_2 вже близько двадцяти (20) років, а саме: він та його родина живе в атмосфері постійного приниження, образ та психологічного тиску; не можуть вільно розпоряджатися належною їм квартирою, здійснювати будівельні роботи та ін.; тривалий час позивач ОСОБА_1 та його родина були змушені жити в непристойних та антисанітарних умовах. Неправомірними діями відповідач завдала позивачу моральну шкоду, яка виразилась у перенесеному нервовому стресі, викликаному поширенням про нього та його родину недостовірної та ганебної інформації, яку він оцінює в розмірі 150 000,00 грн.

У судовому засіданні позивач, представник позивача адвокат Грицай І.О., яка діє згідно ордеру серія ВК № 1100505 від 28.08.2023 підтримали позов у межах його доводів. Просили позов задовольнити повністю. Позивач додатково пояснив, що між ним та відповідачкою виникали побутові конфлікти в ході яких вона принижувала його гідність . Пояснив, що у серпні 12-13 числа 2021 до нього прийшли майстри ремонтувати будівлю. ОСОБА_2 під час проведення робіт ображала як його, так і будівельників та його сина, та здійснювала супротив проведенню будівельних робіт, грубо висловлювалася на його адресу. Поліцію він не викликав. Даному конфлікту не надавалася правова оцінка та винна особа не встановлювалася.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.

Представник відповідачки адвокат Луцик К.В., яка діє згідно ордеру серія ВК № 1085838 від 18.09.2023 у судовому засіданні 28.11.2023 позовні вимоги не визнала. Підтримала подане до суду клопотання про застосування строків позовної давності, яке обґрунтувала тим, що вказану позовну заяву було подано до суду в лютому 2022року, позивач на обґрунтування позовних вимог вказує на події які мали місце в період з 2002 року по 2016 роки, а відтак просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.02.2022 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання з участю сторін.

Ухвалою суду від 06.07.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті з викликом учасників справи: позивача, відповідачку, свідків.

Ухвалою суду на місці задоволено клопотання позивача про виклик та допит у судовому засіданні свідків: позивача ОСОБА_1 , та ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Заслухавши пояснення позивача , представника позивача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що кв. АДРЕСА_2 була набута у приватну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 згідно нотаріально посвідченого договору міни від 04.10.2000 р.

28.04.2015 р. ОСОБА_9 продав 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , що підтверджується договором купівлі-продажу , зареєстрованим в реєстрі № 18 та посвідченим приватним нотаріусом Бештинарською Н.О.

19.11.2021 згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В., зареєстрованим у реєстрі № 897, ОСОБА_7 подарував належну йому на праві приватної власності 2/4 частку кв. АДРЕСА_4 ОСОБА_1 .

Згідно договору дарування від 11.02.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В., зареєстрованим у реєстрі № 188, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку за місцем розташування АДРЕСА_5 , площею 0,0392 га.

Таким чином, проаналізувавши надані до суду нотаріально посвідчені договори встановлено, що кв. АДРЕСА_6 з 19.11.2022 належить на праві приватної власності у розмірі 3/4 частки квартири ОСОБА_1 та 1/4 ОСОБА_8 .

З поданих позивачем до суду та досліджених у судовому засіданні письмових доказів судом встановлені наступні факти.

Так, з акту від 03.06.2003 р. вбачається,що придбана Панащуками кв. АДРЕСА_4 є частиною одноповерхового двоквартирного дерев`яного будинку, побудованого у 1927 р., з цегляною прибудовою коридорів.

Як вбачається з листа Управління містобудування та архітектури від 01.07.2003 р. №01-20/1184.2 причиною появи тріщин у квартирі АДРЕСА_4 є відсутність проведення поточних/ ремонтів та нормальної експлуатації квартири.

Встановлено, що 14.04.2006 р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного державного санітарного лікаря м. Рівне із заявою, в якій повідомив, що з 01.03.2006 р. на присадибну ділянку позивача витікають каналізаційні стоки, однак ОСОБА_2 не дозволяє здійснити їх очистку, а це можливо зробити лише з території її ділянки.

Факт забруднення каналізаційними стоками дворової території будинку АДРЕСА_7 ) підтверджується і листом Міської санітарно- епідеміологічної станції у листі від 04.05.2006 р.

Встановлено , що рішенням Рівненського міського суду від 27.09.2005 р., залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 09.12.2005 р., позов ОСОБА_1 та ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про розподіл земельної ділянки та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено повністю. Встановлено наступний порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_8 між співвласниками житлового будинку пропорційно часткам співвласників у вартості будинковолодіння: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та їхнім дітям ОСОБА_7 , ОСОБА_9 надати в користування частину земельної ділянки, площею 396 м. кв. з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки,починаючи з фасадної: 10,90; 18,19; 1,11; 7,69; 29,14; 6,48; 20,59; 2,55; по житловому будинку; 5,63, зафарбовану на схематичному плані висновку експертизи від 9 березня 2005 року барвником жовтого кольору. ОСОБА_2 надано в користування земельну ділянку площею 397 м.кв., з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки, починаючи з фасадної: 19,88:5,63; по житловому будинку; 2,55; 20,59; 19,63; зафарбовану на схематичному плані висновку експертизи від 9 березня 2005 року барвником голубого кольору. В задоволенні зустрічного позову про набуття права власності на земельну ділянку за давністю користування ОСОБА_2 -відмовлено.

Таким чином, судом встановлено, що у період часу з 2003 по 2005 роки між сторонами мали місце конфлікти з приводу володіння будинком та земельною ділянкою, який був урегульований рішенням суду від 27.09.2005 року за яким було встановлено порядок користування земельною ділянкою власників кв. АДРЕСА_9 .

Допитаний в судовому засіданні 18.03.2024 свідок ОСОБА_7 , який є сином позивача, в судовому засіданні показав, що дійсно відповідачка провокує конфлікти, неодноразово був свідком, коли відповідачка ображала батька безпідставно, систематично, інколи на етнічній основі.Показав, що він був очевидцем конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у 2020 році, запам`ятав це, оскільки у липні-серпні 2020 року проживав разом з батьками. Під час конфлікту був присутній будівельник на ім`я ОСОБА_12 .

Допитаний в судовому засіданні 18.03.2024 свідок ОСОБА_9 , який є сином позивача в судовому засіданні показав, що відповідачка неодноразово вчиняла скандали, ображала батька, будівельника коли той робив ремонт. У липні 2020 року був конфлікт між батьком та відповідачкою, відповідачка ображала батька говорила, що вони хохли немиті, барани твердолобі. Батько в конфлікт з нею не вступав, пішов до хати. Він у конфлікт не вступав. При цьому був присутній будівельник ОСОБА_13 .. Поліцію не викликали.

Допитаний в судовому засіданні 19.06.2024 свідок ОСОБА_10 , суду показав, що працював з липня 2020 р. до середини осені на будівництві будинку по АДРЕСА_4 у ОСОБА_7 . Замовником був ОСОБА_14 . Щодня були сутички з сусідкою, яка постійно пред`являла претензії, що вони не мають права нічого робити. ОСОБА_14 намагався з нею поговорити, але вона відмовлялася розмовляти з ним. Відповідачка висловлювала образи на адресу ОСОБА_15 .

Згідно заяви представника відповідача адвоката Луцик К.В.(№45957/24-вх. від 19.08.24) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у відповідності до ст. 63 КУ відмовилась надавати відповіді на поставлені позивачем письмові питання.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 1).

У ч. 3 ст. 2 ЦПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обв`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

У частинах 1, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1,5 ст. 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положенням ч.1 ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 213 ЦПК суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності підлягають встановленню всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Довести наявність цих елементів має саме позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

На підставі системного аналізу встановлених судом обставин, та на підставі достовірних доказів, суд приходить до висновку, що позивач не надав , а судом не встановлено належних та допустимих доказів які вказують на винні дії відповідачки та перешкоджання позивачу у вільному володінні власністю. За дослідженими судом доказами не представилося можливим встановити дату події на яку посилається позивач як на конфлікт, який виник в вини відповідачки у результаті якого йому було заподіяно моральну шкоду. Конфлік не було зафіксовано та не був предметом ні адміністративного, ні кримінального порядку, працівники поліції не викликалися. У позовній заяві позивач вказував, що конфлікт мав місце влітку 2021 року, тоді як допитані свідки показали, що сварки між сторонами були орієнтовно у липні 2020 року.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, спірні правовідносини щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_8 вирішено рішенням суду за якими порушені права позивача були відновлені.

Позивачем на доведення посилань про моральні страждання не надано будь-яких доказів таких страждань та їх глибини, тривалості, вимушених змін в житті позивача, погіршення здоров`я, відносин з рідними чи друзями, або інших негативних явищ чи наслідків, які, як зазначає позивач, завдано протиправними діями відповідачки.

Окрім того, суду не надано жодного доказу на підтвердження такого факту завдання діями відповідачки моральної шкоди, як то образи, психологічний тиск, нервовий стрес, що на тривалий час позбавив його можливості вести звичний спосіб життя; порушення звичного ритму життя.

Враховуючи, що позивач не довів заподіяння йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди, підстави для задоволення позову відсутні, а отже суд прийшов до висновку, що позовна заява до задоволення не підлягає за недоведеністю позовних вимог. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_11 . Повний текст рішення виготовлено 23.10.2024

Суддя О.В.Панас