Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2541/23 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Журавської Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №935/2541/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю правоохоронних органів за апеляційними скаргами представника Житомирської обласної прокуратури Слівінського Олександра Олександровича, ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 серпня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Василенка Р.О. в м. Коростишеві,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України зі спеціального рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, моральну шкоду завдану йому незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури на загальну суму 455 600,00 грн. В обґрунтування позову вказував, що 14 листопада 2016 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.272 КК України, в рамках кримінального провадження №0000378 внесеного до ЄРДР 01.07.2017 року. 23 листопада 2016 року відносно позивача був затверджений обвинувальний акт, згідно якого він, як начальник кар`єра «Бистрівський» спільного іспансько-українського підприємства «Іскор» обвинувачувався у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою в порушення вимог відповідної посадової інструкції, технологічної карти, типових положень про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці. В результаті таких допущених порушень 25.06.2015 року водій та за суміщенням посад колій плит та блоків ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритих переломів кісток лівої гомілки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Вказаний обвинувальний акт був переданий на розгляд до Коростишівського районного суду Житомирської області та вироком цього суду від 27.12.2022 року позивача ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.272 КК України, виправдано та закрито кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 25 липня 2023 року за результатами розгляду апеляційної скарги вирок суду першої інстанції залишено без змін. У зв`язку з чим вказував, що він перебував під слідством та судом з 14 листопада 2016 року до 25 липня 2023 року, тобто 68 місяців. Пояснив, що внаслідок незаконного обвинувачення у вчиненні злочину та притягнення його до кримінальної відповідальності, якої він не вчиняв, він втратив 7 років свого життя, через це йому завдана моральна шкода. Вказує, що він переніс серйозні моральні страждання, втрату професійного зростання, що спричинило формування почуття загублених і нереалізованих можливостей, соціального відставання, втраченого життєвого часу. Позивач змушений був звільнитися із роботи в СП «Іскор». Внаслідок незаконних дій було завдано значної шкоди йому та його рідні. Тому, з огляду на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 1176 ЦК України та виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2023» рік в розмірі 6700 грн просив стягнути моральну шкоду за період перебування під слідством та судом, за 68 місяців, що становить 455 600 грн.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового слідства, прокуратури у розмірі 455 600,00 грн. Судовий збір віднесено за рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Житомирської обласної прокуратури - Слівінський О.О. просить його змінити, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди до 128000,00 грн. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що законом прямо не передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. У випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні його питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, при цьому , визначений законом розмір є мінімальним, який гарантований державою, а суд виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування. Статтею 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600,00 грн. Таким чином, наведений мінімальний розмір шкоди, який гарантований державою є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, та підстав для його збільшення немає, оскільки відшкодування не повинно призводити до безпідставного збагачення. Сума відшкодування повинна відповідати принципу поміркованості та розумності.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди до 544000,00 грн, в решті рішення залишити без змін. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2024 рік» станом на 21.08.2024 мінімальний розмір заробітної плати становив 8000,00 грн. Таким чином, розмір моральної шкоди, гарантований державною, має становити 544000,00 грн.

15 жовтня 2024 року Головне управління національної поліції в Житомирській області надіслало відзив на апеляційні скарги ОСОБА_1 та Житомирської обласної прокуратури у якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 серпня 2024 року. Апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури задовольнити. Зазначає, що в оскаржуваному рішенні встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до ст. 49 ЦПК України позивач зокрема має право збільшити розмір позовних вимог. Однак такої заяви від позивача до суду не надходило. При цьому, суд першої інстанції врахував те, що позивач вільний обирати як спосіб захисту так і розмір суми, яка на його думку є достатньою для задоволення завданої моральної шкоди. Суд зважав також на те, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди 455 600 грн входить в розумні межі відшкодування моральної шкоди завданої особі внаслідок незаконного перебуванням під слідством і судом та є справедливою сатисфакцією через завдану йому шкоду. З огляду на вищевикладене та враховуючи обставини даної справи у суду першої інстанції не було підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди. Натомість, доводи та правове обґрунтування апеляційної скарги Житомирської обласної прокуратури щодо помилкового розрахунку судом першої інстанції розміру морального відшкодування, є слушним з огляду на таке. Відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1 600,00 грн. З огляду на викладене, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги Житомирської обласної прокуратури, що розмір відшкодування моральної шкоди мав становити 128 000,00 грн (80 міс*1600 грн). Таким чином, зміна розрахункової величини для обчислення виплат за рішенням суду не змінила суті відшкодування яка забезпечена на рівні мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, розрахункова величина якого законом у 2024 році визначена у розмірі 1 600,00 грн. Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосуються переоцінки письмових доказів і обставин справи і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.

Розглянувши справу в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 листопада 2016 року слідчим СВ Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області, за погодженням з прокурором Коростишівської місцевої прокуратури, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.272 КК України в рамках кримінального провадження №000378 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2015 року.

За результатами досудового розслідування до Коростишівського районного суду Житомирської області скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000378 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.272 КК України, виправдано та закрито кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 25 липня 2023 року апеляційну скаргу прокурора Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області Уланського М.С. залишено без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2022 року, відносно ОСОБА_1 залишено без змін.

23 травня 2024 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду ухвалу Житомирського апеляційного суду від 25 липня 2023 року, щодо ОСОБА_1 залишено без змін, касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону).

Згідно з положеннями статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із того, що внаслідок затримання, повідомлення про підозру, обрання запобіжного заходу та тривалим досудовим розслідуванням позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі закриття відносно нього кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення її винуватості у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Щодо розміру моральної шкоди визначеного судом першої інстанції

Суд першої інстанції встановив, що позивач перебував під слідством та судом з 14 листопада 2016 року (повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України) до 25 липня 2023 року (набрання ухвалою апеляційною інстанцією законної сили), тобто 80 місяців.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у 2024 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 7100 грн, з 1 квітня - 8000 грн.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 455 600 грн. із розрахунку 68 місяців х 6700 грн.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції, позивачем не було подано такої заяви.

За правилами ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Врахувавши ступінь, глибину та характер душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у його житті, принципи поміркованості, розумності і справедливості, та виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі та в межах заявлених позовних вимог в розмірі 455 600 грн.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при обчисленні компенсації моральної шкоди необхідно виходити із положень частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн, виходячи з наступного.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Зокрема у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Аналізуючи судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом колегія суддів встановила, що Верховний Суд роз`яснює про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування» .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відшкодування моральної шкоди завданої позивачеві не є в розумінні ст.ст.56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.1167,1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень ч.2 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку наявним у справі доказам та з урахуванням всіх обставин у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 362, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника Житомирської обласної прокуратури Слівінського Олександра Олександровича, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді