ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року

м. Харків

справа 646/2309/19

провадження № 22-ц/818/2854/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Маміної О.В.

Суддів Пилипчук Н.П., Тичковою О.Ю.

за участю секретарів Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 Бронової Юлії Георгіївни на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2020 року, постановлене суддею Єжовим В.А.

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 31.03.2011 у розмірі 134834, 81 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму судових витрат (судового збору) у розмірі 2022,52 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 червня 2024 року поновлено строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Заяву представника відповідача адвоката Бронової Ю.Г. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Бронова Ю.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Застосувати строки позовної давності. Вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановлене без повного з`ясування обставин справи. Суд безпідставно взяв до уваги Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не підписані відповідачкою, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Анкета заява не містить істотних умов договору, тому відсутні підстави вважати, що наявні підстави для стягнення відсотків та інших складових. Вважає, що поповнення готівкою своєї карти з зазначенням платежу «поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування» не може прирівнюватись до погашення частини боргу та не є доказом визнання відповідачем свого боргу. Вважає, що при погашенні частини боргу в платежі мало бути зазначено його цільове призначення саме на погашення боргу. Навіть, якщо припустити, що платіж на погашення заборгованості зроблено відповідачем в 2017 році, строк позовної давності за вимогами по сплаті пені закінчується в 2018 році, тоді як позов подано 2019 році, а від так вимоги по сплаті пені не підлягають задоволенню.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367ЦПКУкраїни - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і нарахованих на нього платежів, а тому є підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором на користь позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повному обсязі, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що 31.03.2011 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання к Умовам та Правилам надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

З тексту даної анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловила свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У заяві зазначено, що відповідачка згодний з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 31 березня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів відповідач зобов`язався сплатити пеню та штраф, у розмірах, в залежності від виду кредитної картки.

Згідно з наданою позивачем розрахунком заборгованості, станом на 07.02.2019 в сумі 134834,81 грн., яка складається з наступного: 32921,77 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 99723,16 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2189,88 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 31 березня 2011 року відсоткова ставка за кредитом не узгодженна, також не погоджено нарахування пені і штрафних санкцій.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути, крім тіла кредиту, пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі його розмір і порядок нарахування, посилався на Витяг з Умов та Правил надання Банківських послуг.

Судова колегія не вбачає підстав для застосування до даних правовідносин Умов та Правила Банківських послуг, оскільки вони не підписані відповідачкою, а також Банком не надано доказів, що саме ці Умови та Правила були затвердженні на момент підписання відповідачкою анкети-заяви.

Таким чином стягненню з відповідачки підлягає лише заборгованість з тіла кредиту.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування строку давності судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі статтею 257ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), якщо такий строк не змінено за домовленістю сторін (стаття 259 ЦК України).

Як убачається з розрахунку заборгованості, відповідачка періодично здійснювала погашення кредиту через термінал самообслуговування. Останній платіж по картці був здійснений 04.05.2017 року у сумі 110,12 грн. З позовом Банк звернувся до суду 03.04.2019 року, тобто у межах трирічного строку давності.

Судова колегія не вбачає підстав для застосування строку давності.

Доводів апеляційної скарги, що кошти внесені через термінал самообслуговування не містять цільового призначення, тому відсутні підстави вважати, що ці кошти вносила відповідачка на погашення кредиту, судова колегія відхиляє.

З виписки по картковому рахунку вбачається факт користування відповідачкою кредитними коштами, та неодноразове внесення нею коштів на погашення боргу.

Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 32921,77 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 24,4% (ціна позову 134834,81 грн = 100%, задоволено вимоги на 32921,77 грн = 24,4%) за подання позовної заяви підлягає стягненню судовий збір у сумі 493,49 грн Апеляційну скаргу задоволено на 75,6% за подання апеляційної скарги підлягає стягненню 1834,82 грн.

Таким чином, на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1341,33 грн.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2020 року змінити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.03.2011 року у розмірі 32921,77 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1341,33 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України..

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 10.12.2024 року.