Справа № 131/364/24
Провадження № 22-ц/801/2040/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шелюховський М. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 рокуСправа № 131/364/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Панасюка О.С., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 липня 2024 року, ухвалене суддею Шелюховським М.В., в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з жовтня 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 жінки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та чоловіка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що влітку 2020 року вона познайомилась з ОСОБА_6 у м. Іллінці, уродженцями якого вони являються. Між ними виникли теплі та щирі почуття любові, тому починаючи з жовтня 2020 року вона почала проживати однією сім`єю, як дружина та чоловік із ОСОБА_6 . Певний час вони проживали у будинку матері ОСОБА_6 - ОСОБА_1 , потім окремо за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом виховували дітей позивача від першого шлюбу - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також постійно спілкувалися та підтримували зв`язок із доньками ОСОБА_6 від першого шлюбу - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

На момент їх зустрічі ОСОБА_6 був учасником АТО, потім одразу із початком повномасштабного вторгнення пішов на захист Батьківщини, де і загинув під час виконання бойових завдань із захисту країни 11 квітня 2023 року.

Шлюб між позивачем та ОСОБА_6 не був зареєстрований офіційно через органи ДРАЦС, хоча вони планували одружитися протягом останнього року, за тиждень до загибелі ОСОБА_6 приїздив у відпустку для подачі заяви на реєстрацію шлюбу, однак, через відсутність документу про розірвання попереднього шлюбу, вихідний день - понеділок та обмаль часу шлюб так і не було зареєстровано. Відсутність реєстрації шлюбу ніяк не впливала на їхні теплі, щирі віносини, почуття, плани на спільне майбутнє, виховання дітей від попередніх шлюбів та народження спільних дітей.

За час проживання однією сім`єю як чоловік та дружина вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, займалися благоустроєм будинку, у якому спільно проживали, робили ремонт, купували меблі і інші предмети домашнього побуту, відпочивали. Крім того, всі свята проводили в колі рідних та друзів. У них були всі друзі спільні, рідні ОСОБА_6 завжди вважали позивачку своєю невісткою.

Позивачка зверталась із відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_5 про виплату частки одноразової грошової допомоги, як цивільна дружина, що проживала без реєстрації шлюбу із загиблим військовослужбовцем однією сім`єю, а відповідачі по справі також подали відповідні заяви та на дату звернення до суду з даним позовом вже частково отримали виплати, тому у даному випадку існує спір про право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця у рівних частках із особами, які мають таке право, тому позивач звернулась до суду для захисту своїх прав та просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 липня 2024 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з жовтня 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 жінки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та чоловіка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судові витрати залишено за позивачем.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У скарзі зазначає, що судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи копії рішення Херсонського міського суду Вінницької області від 05 вересня 2018 року у справі №766/5953/18 про розірвання шлюбу позивача ОСОБА_2 , що свідчить про те, що рішення ухвалено за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту не перебування позивача в зареєстрованих шлюбних відносинах з іншим, ніж загиблий, чоловіком в період часу з жовтня 2020 року до 11 квітня 2023 року. Суд взяв до уваги акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14 грудня 2023 року, однак, вказаний доказ не є допустимим та належним доказом. Зі змісту письмових пояснень свідка ОСОБА_12 також не вбачаються обставини спільного проживання позивача із загиблим, а передача посилок на протязі 2022 року від позивача загиблому не доводить жодної з обставин спільного проживання. Покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не можуть братися судом до уваги, а відтак є неналежними, недостовірними доказами та не доводять предмету позову. Надані позивачем фотознімки також не доводять обставин спільного проживання чоловіка і жінки, наявності взаємних прав і обов`язків, ведення спільного побуту позивача із загиблим. Роздруківки листування у мобільних застосунках також не є належними доказами. Судом не взято до уваги пояснення ОСОБА_1 щодо постійних сварок між позивачкою та загиблим, пояснення дітей загиблого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були особисто знайомі та спілкувалися з позивачем і підтвердили відсутність у загиблого батька намірів створення сім`ї з позивачем. Судом не встановлено і в ухвалі про відмову у закритті провадження у справі не зазначено, з яким саме органом чи особою у позивача виник спір та в чому він полягає. Предмет позову визначений позивачем як встановлення факту, що має юридичне значення, за відсутності інших позовних вимог, спростовує наявність предмет спору в даному позовному провадженні, не є належним способом захисту прав та інтересів позивача, суперечить нормам ЦПК України. Посилання суду на постанову Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі №727/12480/17 в ухвалі про відмову у закритті провадження у справі є безпідставним. Участь ІНФОРМАЦІЯ_6 в якості третьої особи без самостійних вимог у розгляді даної справи не відповідає меті позову. Позов пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки саме Міністерство оборони України мало би бути залученим до розгляду в якості належного відповідача.

У поданих на апеляційну скаргу відзивах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, дійшов висновку про доведення позивачкою факту її проживання із ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з жовтня 2020 року до 11 квітня 2023 року, з огляду на їх спільне проживання, спільний побут, взаємні права та обов`язки, а відтак і про наявність підстав для задоволення позову, оскільки від встановлення даного юридичного факту залежить виникнення у позивачки права на звернення до відповідних органів із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_6 і такий факт не може бути встановлений у позасудовому порядку.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з урахуванням обставин даної справи, ґрунтуються на нормах матеріального права та висновках Верховного Суду при розгляді справ за подібних правовідносин.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Невельське Донецької області у віці ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13 квітня 20223 року (а.с.9 т.1).

12 квітня 2023 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_16 повідомив ОСОБА_17 , матір ОСОБА_6 , про загибель її сина поблизу н.п. Невальське Донецької області під час обстрілу з танку у зв`язку з отриманням травм, не сумісних із життям (а.с.97 т.1).

Відповідно до копії довідки Управління економічного розвитку та інвестицій Іллінецької міської ради від 20 квітня 2023 року №378, поховання ОСОБА_6 здійснювала його мати ОСОБА_17 (а.с.98 т.1).

ОСОБА_6 з 26 лютого 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_18 , який розірвано за рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 червня 2015 року, яке набрало законної сили 07 липня 2015 року, в цивільній справі №131/738/15-ц (а.с.15 т.1).

У шлюбі у них народилися двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (відповідачі).

В акті обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 14 грудня 2023 року депутатом Іллінецької міської ради Бондарчуком М.О. в присутності свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а фактично проживає з жовтня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою з жовтня 2020 року вона проживала разом із ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, спільний побут, мали спільний бюджет, разом виховували у родині дітей від попереднього шлюбу ОСОБА_2 - ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Проживали разом до дня смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11 т.1).

ОСОБА_2 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її цивільного чоловіка, старшого солдата ОСОБА_6 , повідомивши при цьому про факт звернення до суду із позовом про встановлення факту проживання із загиблим військовослужбовцем (а.с.64 т.1).

На підтвердження факту проживання однією сім`єю судами досліджено спільні фото ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у різні проміжки часу (а.с.17-24 т.1), їх листування у мобільних застосунках (а.с.25-47 т.1), записи (листи) ОСОБА_6 (а.с.46-50 т.1) та відеозапис з поховального церемоніалу загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 (а.с.119 т.1).

Також судом першої інстанції було допитано свідків як з боку позивачки, так і відповідачів.

Так, свідок ОСОБА_13 у суді пояснила, що з ОСОБА_2 познайомилась в приміщенні волонтерського штабу. ОСОБА_6 знала багато років. Свідок зазначила, що ОСОБА_6 привіз ОСОБА_2 з Херсона , після чого вони проживали разом однією сім`єю та мали наміри зареєструвати шлюб.

Свідок ОСОБА_12 у суді пояснив, що він є волонтером з початку війни, весь час возив передачі ОСОБА_6 від цивільної дружини та матері, вони часто приходили разом, як близькі люди. ОСОБА_2 завжди цікавилась про свого цивільного чоловіка ОСОБА_6 . Свідок вважав, що ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_24 у суді пояснив, що познайомився з ОСОБА_6 в 2021 році, коли той шукав житло для своєї сім`ї. ОСОБА_24 надав їм своє житло в АДРЕСА_3 , в користування, де вони прожили 5 місяців. Після цього вони переїхали проживати до матері ОСОБА_6 та відповідача у справі ОСОБА_25 .. ОСОБА_24 гостював у них та був свідком того, що вони проживали всі разом однією сім`єю, вели спільний побут. ОСОБА_6 розповідав, що розлучився і тепер в нього нова дружина - ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_27 у суді пояснив, що з ОСОБА_6 і ОСОБА_2 познайомився в кінці літа 2021 року, коли робив ремонт у будинку, де вони проживали з матір`ю ОСОБА_6 . ОСОБА_6 завжди представляв ОСОБА_2 як свою дружину. Він вважав, що вони сім`я. В ході розмов з ОСОБА_6 , той розповідав свідку, що мріє про сина від ОСОБА_2 , часто привозив квіти для неї, під час відпусток говорив про плани на майбутнє, купували все разом. Мати ОСОБА_6 та позивач постійно відправляли ОСОБА_6 посилки, і лише місяць тому свідок дізнався, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Свідок ОСОБА_28 у суді пояснив, що познайомився з ОСОБА_6 в 2019 році, спілкувались, їздили в гості, дружили разом сім`ями. ОСОБА_6 з ОСОБА_2 жили однією сім`єю, мали плани на весілля, спільно купували майно, кухонні меблі, посуд, ліжка, бойлери, всі будівельні матеріали, автомобіль. ОСОБА_6 говорив, що речі купувались за ОСОБА_2 гроші з продажу квартири в Херсоні.

Свідок ОСОБА_15 у суді пояснив, що він є батьком позивачки, ОСОБА_2 одного разу йому зателефонувала і сказала, що ОСОБА_6 її перевозить до м. Іллінці з Херсона . З першим чоловіком донька була розлучена. Донька з ОСОБА_6 почали проживати разом однією сім`єю у квартирі ОСОБА_24 в 2021 році, придбали авто, робили ремонт у домі матері ОСОБА_6 , куди згодом переїхали.

Свідок ОСОБА_30 у суді пояснила, що проживає по АДРЕСА_1 близько 30 років, товаришує з відповідачкою ОСОБА_1 .. ОСОБА_2 з ОСОБА_6 проживали в іншій частині будинку матері, вона чула їх сварки через гроші. Всі разом ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 робили ремонт в будинку. ОСОБА_1 ніколи нічого поганого про ОСОБА_2 не говорила. Менша донька ОСОБА_6 проживала разом з ними, ОСОБА_2 робила все по дому, їсти готувала, робила багато закруток для всіх.

ОСОБА_2 , вважаючи, що вона має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця звернулася до суду з позовом з метою встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту її проживання разом із ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з жовтня 2020 року до дня його смерті.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пунктів 1-3 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

- у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;

- загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Так, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

За змістом ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України (допустимість доказів), суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачкою факту проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю, наявності спільного побуту, взаємних прав і обов`язків, а відтак і про наявність підстав для задоволення позову.

ОСОБА_1 вважає, що підстав для задоволення позову не було через відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту не перебування позивача в зареєстрованому шлюбі з іншим, ніж загиблий, чоловіком в період часу з жовтня 2020 року до 11 квітня 2023 року.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №695/1732/16-ц дійшов висновку, що встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу й одночасне перебування в зареєстрованому шлюбі з іншою особою порушує принцип одношлюбності, встановлений у статті 25 СК України.

28 травня 2024 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 06 жовтня 2018 року, в цивільній справі №766/5953/18.

Вказаним рішенням розірвано шлюб між ОСОБА_31 та ОСОБА_2 , зареєстрований між ними 10 листопада 2007 року.

Протокольною ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2024 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Апеляційний суд, враховуючи предмет і підстави заявленого позову, вважає, що з`ясування питання чи перебула позивачка у зареєстрованому шлюбі у період, коли вона з ОСОБА_6 проживала однією сім`єю як чоловік та дружина, має важливе значення для встановлення обставин даної справи та висновку про обґрунтованість позовних вимог. Доказом цих обставин може бути судове рішення, копію якого просила долучити позивачка до матеріалів справи, яке підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Отже, обов`язку сторони довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається, і праву подавати докази кореспондує обов`язок суду сприяти в реалізації цих прав і обов`язків.

Повноваження судів вищого рівня з перегляду судових рішень мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а тому, керуючись загальними засадами цивільного судочинства (верховенства права; змагальності сторін), зважаючи на обов`язок суду сприяти учасникам судового процесу в здійсненні ними процесуальних прав апеляційний суд вважає за можливе прийняти вказаний доказ, оскільки вказане не вплине за зміст оскаржуваного рішення суду.

Також ОСОБА_1 вважає, що за відсутності відмови Міністерства оборони України у призначенні та виплаті ОСОБА_33 одноразової грошової допомоги спір про право є гіпотетичним, тоді як для відкриття позовного провадження спір мав бути реальним. Сама по собі вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, за відсутності інших позовних вимог не є належним способом захисту прав та інтересів позивача, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідачів про закриття провадження у справі.

Апеляційним судом встановлено, що 04 червня 2024 року до суду першої інстанції від представника відповідачів ОСОБА_34 надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України з тих підстав, що в загальному позовному провадженні про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відсутній предмет спору.

За результатами розгляду вказаного клопотання ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2024 року було відмовлено в його задоволенні.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказане клопотання виходив з того, що ОСОБА_2 у зв`язку із загибеллю ОСОБА_6 , як цивільна дружина останнього, зверталася із заявою про призначення та виплати частки одноразової грошової допомоги до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім того, інші члени сім`ї загиблого ОСОБА_6 також подавали заяви для призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу породжує спір про право позивач звернулась до суду в загальному позовному провадженні з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, встановлення даного факту їй необхідно для отримання одноразової допомоги як цивільної дружини, що проживала без реєстрації шлюбу із загиблим військовослужбовцем однією сім`єю.

Взявши до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 липня у справі №727/12480/17, де предметом позову є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з особою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

ОСОБА_1 , не погодившись із мотивами суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заявленого стороною відповідача клопотання, враховуючи положення ч. 2 ст. 353 ЦПК України, включила заперечення на вказану ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, оскільки перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.

Пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору.

Оскільки встановлення вказаного юридичного факту стосується також законних прав та інтересів відповідачів (матері та дітей ОСОБА_6 ), які претендують на отримання частки однієї і тієї ж одноразової грошової винагороди, між останніми та позивачем наявний спір про право, тому вимога про встановлення юридичного факту за обставин даної справи не може розглядатися в порядку окремого провадження.

ОСОБА_1 , зазначаючи про обрання позивачем неналежного способу захисту, не вказує при цьому, з якими саме вимогами повинна була звернутися ОСОБА_2 до суду.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2024 року у справі №463/5823/22 за аналогічних правовідносин (факт проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем без реєстрації шлюбу позивачу необхідно було встановити з метою розподілу виплачуваних державою коштів, що свідчить про наявність спору про право, а тому вказаний факт встановлювався в позовному провадженні) погодився із тим, що заявивши вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в порядку позовного провадження позивачка обрала належний спосіб захисту.

Колегія суддів звертає увагу, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду згадана вище стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена в новій редакції.

Відповідно до вимог вказаної норми, до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать також жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відтак, апеляційний суд, враховуючи підстави даного позову вважає, що ОСОБА_2 обрала належний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Не зрозумілою є позиція ОСОБА_1 з приводу того, що належним відповідачем за вказаною позовною вимогою про встановлення юридичного факту має бути Міністерство оборони України, оскільки Міністерство оборони України рішення щодо виплати (чи не виплати) ОСОБА_2 одноразової грошової вимоги (її частини) не приймало, і вимог, зокрема, про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити їй таку одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю члена її сім`ї позовна вимога не містить. А тому, підстав залучати Міністерство оборони України до участі у даній справі у якості відповідача не було.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що факт спільного проживання позивача із загиблим військовослужбовцем, наявність спільного побуту, а також взаємних прав та обов`язків, що є необхідним для задоволення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, не доведений позивачем.

ОСОБА_1 вважає, що в ОСОБА_2 та її сина були відсутні стосунки, які притаманні подружжю, однак, вказана позиція спростовується встановленими судами обставинами та матеріалами справи.

Одним із критеріїв, за наявності яких особи складають сім`ю, законодавцем визначено спільне проживання чоловіка та жінки, за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин.

Апеляційний суд вважає, що всі зауваження ОСОБА_1 , які висловлені нею у завах по суті справи, були би доречними, якби не реалії сьогодення - війна.

Загиблий ОСОБА_6 не просто був військовослужбовцем: спочатку він був учасником Антитерористичної операції на сході України, а після повномасштабного вторгнення, 24 лютого 2022 року, став на захист Батьківщини та брав участь у боях на передових позиціях, що ніким на заперечується.

У зв`язку з цим побачення ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відбувалися під час відпусток останнього (повернення з фронту).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує, що її син проживав в м.Іллінці разом із ОСОБА_2 в різних місцях, в тому числі і в неї вдома.

Характер листування теж свідчить про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю.

Так, у тексті листування містяться наступні фрази: «…поставила варитися холодець, зварю борщика, тому маю надію, що мій коханий приїде…», «…сонечко пишу рапорт на неділю та понеділок…», «…я дуже сильно вірю і хочу, щоб війна закінчилася і ти повернувся додому…», «… ОСОБА_2 в тебе є якась кофта або футболка папина, щоб прийти взяти, щоб була його річ в мене?...можна я прийду візьму?».

Мати ОСОБА_2 в телефонній книзі ОСОБА_6 була записана як «Мама теща ОСОБА_35 » (а.с.27 т.1).

Беручи до уваги позицію ОСОБА_1 про те, що фотознімки не є належними доказами у справі, не зрозумілим є, що саме повинно було бути зображено на фото для підтвердження спільного проживання (сам скаржник цього на зазначає).

На прохання ОСОБА_6 , позивачка скидала йому кошти, що підтверджується листуванням та квитанціями.

Крім того, ОСОБА_36 неодноразово перераховувала кошти матері ОСОБА_6 - ОСОБА_17 та його дочці ОСОБА_6 (а.с.52,53 т.1).

Також ОСОБА_2 разом з ОСОБА_6 допомагали його дочкам від попереднього шлюбу і його діти сприймали ОСОБА_2 як його дружину, що знову ж таким підтверджується листування, зокрема ОСОБА_6 писав дочці: «… Я та ОСОБА_2 стараймося за вас не забувати і всіляко допомагаємо» (а.с.177 т.1).

Загалом, позиція ОСОБА_1 зводиться до того, що на обґрунтування позовних вимог позивачем надано неналежні, недопустимі та недостовірні докази, тобто ОСОБА_1 аналізує чужі докази.

Разом з цим, ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень та на спростування позиції позивача.

Апеляційний суд бере до уваги відеозапис з поховального церемоніалу загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 ..

Дослідивши відеозпис судом встановлено, що під час вшанування пам`яті загиблого, зокрема, оголошення інформації про загиблого (померлого) військовослужбовця розпорядник в своїй промові використовував вислови « кохана ОСОБА_2 … родина ОСОБА_6 » (01 хв. 08 с.). На 5 хв. 10 с. відео згадуються обставини життя загиблого: бойовий досвід в АТО; підписання в 2017 році контракту і що: «Саме тоді ОСОБА_6 зустрів жінку, в яку закохався, привіз її з окупованого Херсону і її любов зігрівала його в бліндажах. Разом мріяли, вона обіцяла народити сина…не сталося. Не судилося бути разом. Після підписання контракту ОСОБА_6 відправився до Києва, але 26 лютого 2022 року відправився на схід. Пройшов чимало гарячих точок, двічі отримував поранення». Під час церемонії ОСОБА_33 постійно знаходилася біля матері загиблого, підтримувала її до останнього моменту поховання.

У дописі на сторінці Іллінецької міської територіальної громади про загибель ОСОБА_6 позивачка зазначила: «Коханий мій, дякую Богу, що подарував миті прожиті разом, ти в моєму серці назавжди, дякую тобі за все» (а.с.63).

За описаних обставин, апеляційний суд вважає, що оточення загиблого позиціонувало ОСОБА_2 як члена його сім`ї - його дружину.

Самі по собі показання свідків, на яких наголошує скаржник, не були визначальними при задоволенні позову і оцінювалися судом у взаємозв`язку з іншими доказами у справі.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі наводить ряд постанов Верховного Суду, цитуючи їх зміст, при цьому, скаржник не спроектувала викладені в них висновки на обставини даної справи.

Решта доводів апеляційної скарги не впливають на висновки суду першої інстанції та не є обв`язкою підставою для його скасування.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, тому рішення слід залишити без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 11 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2024 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.С. Панасюк