ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6628/24
Провадження № 2/210/1989/24
У Х В А Л А

іменем України

09 грудня 2024 року

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Вікторович Н.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди та просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у сумі 7574,00 грн.

Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін.

Перевіривши матеріали справу вважаю, що вона підлягає направленню за підсудністю до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до роз`яснень наданих в п. 42 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК).

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках, коли вимоги пов`язуються з визнанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов`язково застосовують правила про виключну підсудність (стаття 114 ЦПК).

У постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин. Позиція Великої Палати Верховного Суду ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. До такого висновку дійшов Верховний Суд і у постановах від 10.04.2019 у справі №638/1988/17, від 04.03.2020 у справі №757/91/19-ц. З урахуванням наведеного, позов про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні нерухомим майном має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Предметом вимог у даній справі за позовом ОСОБА_1 є стягнення з відповідача заборгованості за червень 2023 року орендної плати за користування квартирою, яка розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; та стягнення з відповідача матеріальної шкоди, спричиненої під час користування вказаною квартирою. Відтак і позов про стягнення заборгованості має бути пред`явлено за місцем знаходження цього майна та підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, визначеними ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Судом враховано, що за правилами чинного ЦПК України, виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Таким чином, словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині першій статті 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини першої статті 30 ЦПК України.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі N 640/16548/16-ц.

Таким чином, вказана справа в порядку виключної підсудності відноситься до юрисдикції Апостолівського районного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.30-31, 353, 354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди - направити до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області, за місцем знаходження майна.

Спір про підсудність справи між судами не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо до Дніпровського апеляційного судупротягом п`ятнадцяти діб з дня одержання. Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо ухвалу не скасовано.

Суддя: Н. Ю. Вікторович