Справа № 361/4504/23
Провадження № 2/361/1007/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 р. м.Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

судді Писанець Н.В.,

секретаря Бондар Ю.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в місті Бровари клопотання про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває зазначена цивільна справа.

Ухвалою суду від 23.09.2024 року, за клопотанням представника відповідача, підтриманим представником позивача, у справі було призначено проведення процедури врегулювання спору за участі судді шляхом проведення спільних та закритих нарад. За наслідками вищевказаної процесуальної дії, сторони подали суду для затвердження підписану ними мирову угоду, яку просять затвердити за їх особистої відсутності.

Суд, вивчивши подані сторонами заяву та мирову угоду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.7 ст. 49 ЦПК України передбачено, що сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу, тобто це є їх диспозитивним правом, мирова угода підлягає затвердженню судом.

Виходячи з положень ч.1, 2, 5 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб`єктивні права та обов`язки.

Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

При затвердженні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Отже, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди, зокрема, вимогам закону.

Відповідно до предмету позову, ОСОБА_1 пред`явлено позов до ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд визнати недійсними окремі частини договору №1 від 20.05.2018р.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана відповідно до її умов, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

За змістом мирової угоди, сторони домовились, що після набрання чинності мировою угодою, вони будуть неухильно дотримуватись умов Договорів №1 від 20.05.2018р. та Договору №2 від 02.04.2019р., а також в знак примирення, ОСОБА_1 зобов`язується принести ОСОБА_2 особисті вибачення в присутності уповноважених представників сторін. Вказане суперечить вимогам ЦПК щодо природи мирової угоди, оскільки її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету спору, при цьому Договір №2 від 02.04.2019р. не був предметом спору, вимоги щодо принесення вибачень будь-кому зі сторін, також не ставилось у позовній заяві.

Також за змістом мирової угоди, сторони домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання її умов, ОСОБА_1 має право розірвати мирову угоду та вищевказані Договори №1 та №2 і вимагати від ОСОБА_2 відшкодування збитків. Поряд з цим, зміст мирової угоди передбачає можливість розірвання Договору №1 та №2 в односторонньому порядку шляхом звернення до суду.

Отже у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди, при виконанні в примусовому порядку суперечливі умови цієї угоди унеможливлять виконання відповідної ухвали суду.

Тобто, зазначена мирова угода суперечить нормам чинного законодавства та є невиконуваною.

Так, в ухвалі про затвердження мирової угоди, у резолютивній частині, докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі, а також вирішуються питання, пов`язані з судовими витратами у справі.

Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

Отже, мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні і визнавати недійсною у позовному провадженні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 703/2714/19 наведено висновок, відповідно до якого припинення судового спору між сторонами у спосіб укладення мирової угоди, за умови його затвердження судом шляхом постановлення ухвали із закриттям провадження у справі, не передбачає права сторони змінювати правовідношення шляхом зобов`язання внесення змін до мирової угоди та виключає можливість у подальшому в судовому порядку змінювати мирову угоду шляхом ухвалення іншого судового рішення про внесення змін до раніше затвердженої мирової угоди.

З огляду на викладене, надавши правову оцінку умовам мирової угоди від 23 жовтня 2024 року, суд вважає, що положення мирової угоди суперечать вимогам чинного законодавства та приходить до висновку про наявність підстав для відмови в затвердженні мирової угоди, оскільки її затвердження судом суперечить положенням цивільного процесуального законодавства, враховуючи також, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що умови мирової угоди від 23 жовтня 2024 року не відповідають нормам ст. 207 ЦПК України, а тому підстави для її затвердження у суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, 207, 208, 258 - 260, 353, 357 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в затверджені мирової угоди, укладеної 23 жовтня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є сторонами у справі №361/4504/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя Писанець Н.В.