Провадження № 4-с/761/145/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Аббасової Н.В.,

секретаря судового засідання - Сухини А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Заступник начальника управління - начальник управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувало Михайло Степанович про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересована особа: Заступник начальника управління - начальник управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувало Михайло Степанович про зобов`язання вчинити дії, у якій заявник просить зобов`язати посадових осіб Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві і Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) скасувати арешт із усього майна ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ), що накладений в межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2 (номер запису про обтяження НОМЕР_3 (НОМЕР_4) від 19.06.2014 року) та виконавчому провадженні НОМЕР_5 (номер запису про обтяження НОМЕР_7 від 15.08.2011 року).

Скарга обґрунтована тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2010 року по цивільній справі №2-8470/10, позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по кредиту у сумі 3 668 126,42 грн., судові витрати у сумі 1 820,00 грн.

10 серпня 2010 року представником ПАТ КБ «Надра» отримано виконавчий лист.

03 червня 2011 року старшим державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції міста Києва Новак Галиною Матвіївною за заявою стягувача відкрито виконавче провадження НОМЕР_5. В той же день прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановою накладено арешт на все належне заявнику майно у межах суми стягнення, заборонено здійснювати відчуження будь-якого належного майна в межах боргу. Постанову направлено для виконання БТІ м. Києва, УДАІ м. Києва.

13 вересня 2013 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки виконавчий лист виданий на двох солідарних боржників, то стягувач, відповідно до положень ст.543 Цивільного кодексу України подавав заяви про примусове виконання вказаного виконавчого листа ОСОБА_2 (виконавче провадження НОМЕР_6 від 27 вересня 2016 року).

01 березня 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/38553/20, провадження № 6/761/709/2021 замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника. В подальшому, у виконавчому проваджені НОМЕР_6 від 27 вересня 2016 року виконавчий лист №2-8470/10 повернуто стягувачу за його заявою, виконавче провадження завершено, що підтверджується інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Тобто, майнових претензій по виконанню рішення суду немає, відпали пістави для забезпечення заходів виконавчого провадження як до заявника, так і до солідарного боржника - ОСОБА_2 .

З метою захисту своїх прав, скаржник звернулася з заявами про зняття арешту до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 29 листопада 2023 року (отримана 01 грудня 2023 року), повторно 30 січня 2024 року через неотримання відповіді на лист від 29 листопада 2023 року з копіями Заступнику Міністра юстиції з питань виконавчої служби Андрію Гайченко та Директору Департаменту державної виконавчої служби Максиму Кисельову.

У відповідь на вказані звернення скаржнику повідомлено, що підстави для скасування арешту на підставі її звернень відсутні та відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відтак скаржник вважає, що її порушені права підлягають захисту шляхом зобов`язання посадових осіб Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві і Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) скасувати арешт із усього майна ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ), що накладений в межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2 (номер запису про обтяження НОМЕР_3 (НОМЕР_4) від 19.06.2014 року) та виконавчому провадженні НОМЕР_5 (номер запису про обтяження НОМЕР_7 від 15.08.2011 року).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2024 матеріали справи було передано на розгляд судді Аббасовій Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2024 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2024 було витребувано в управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) актуальну на час розгляду справи інформацію про стан виконавчих проваджень № НОМЕР_8, № НОМЕР_9, № НОМЕР_10 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2010 № 2-8470/10 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором.

23.10.2024 на адресу суду надійшла витребувана ухвалою суду від 08.10.2024 інформація.

Скаржник в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про дату та час розгляду скарги, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що вимоги скарги підтримує у повному обсязі.

Суб`єкт оскарження заступник начальника управління - начальник управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувало М.С. про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив,- що не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами згідно з положеннями частини другої статті 450 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів скарги та встановлено судом, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2010 року по цивільній справі №2-8470/10, позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по кредиту у сумі 3 668 126,42 грн., судові витрати у сумі 1 820,00 грн.

10 серпня 2010 року представником ПАТ КБ «Надра» отримано виконавчий лист.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ) перебували виконавчі провадження № НОМЕР_8 та № НОМЕР_9 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2010 № 2-8470/10 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредиту у сумі 3 668 126,42 грн. та судові витрати 1820 грн.

В мажах вказаних виконавчих проваджень було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3

13.09.2013 та 26.12.2014 державним виконавцем керуючись вимогами п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до п. п. 1, 2 Розділу 11 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затверджених Наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

На даний час, як повідомлено суду листом від 23.10.2024 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зазначені вище виконавчі провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

В подальшому, виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2010 № 2-8470/10 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредиту у сумі 3 668 126,42 грн. та судові витрати 1820 грн., було повторно пред`явлено до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для виконання.

27.09.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_10 з примусового виконання даного виконавчого документа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.03.2021 у справі №761/38553/20 замінено стягувача - ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ОСОБА_4 з примусового виконання виконавчого листа №2-8470/10, виданого на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2010 року у справі за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

14.01.2022 на підставі даної ухвали було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

На підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа, керуючись вимогами п. 1 ч. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Зважаючи на те, що виконавчий збір у розмірі 364 981,96 грн. до Державного бюджету України боржником не сплачено, 14.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Того ж дня, дану постанову зареєстровано в Автоматизованій системі виконавчого провадження та відкрито виконавче провадження № НОМЕР_11 з примусового виконання: постанови державного виконавця від 14.01.2022 № НОМЕР_10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України виконавчого збору у розмірі 364 981,96 грн.

Дане виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Кошти виконавчого збору до Державного бюджету України боржником не сплачено.

На даний час, державним виконавцем вживаються заходи примусового виконання рішення передбачені вимогами Закону України «Про виконавче провадження» направлені на виконання постанови державного виконавця від 14.01.2022 № НОМЕР_10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України виконавчого збору у розмірі 364 981,96 грн.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа у справі № 2-8470/10 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, тому на час повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи викладене, оскільки виконавчий лист від 10 серпня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів було повернуто стягувачу на підставі його заяви про повернення виконавчого документа, суд дійшов висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 , так як збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 18, 133-141, 447-453 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Заступник начальника управління - начальник управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сувало Михайло Степанович про зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Зобов`язати посадових осіб Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві і Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) скасувати арешт із усього майна ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ), що накладений в межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2 (номер запису про обтяження НОМЕР_3 (НОМЕР_4) від 19.06.2014 року) та виконавчому провадженні НОМЕР_5 (номер запису про обтяження НОМЕР_7 від 15.08.2011 року).

Зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві і Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та заявника ОСОБА_1 про виконання даної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.В . Аббасова