Справа № 638/6422/24
Провадження № 2-к/638/3/24
УХВАЛА

Іменем України

24 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Агапова Р.О.,

секретаря судового засідання: Суслової К.В.,

представника заявника: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення узбецького суду про стягнення заборгованості по аліментам з ОСОБА_3 , -

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання ОСОБА_4 про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення узбецького суду про стягнення заборгованості по аліментам з ОСОБА_3 .

Вимоги клопотання обґрунтовано тим, що за період, з 2004 року по теперішній час, ОСОБА_3 перебуває за кордоном та не сплачує аліменти зі своїх доходів. На теперішній час, місцем роботи ОСОБА_3 є ПрАТ «Фінпрофіль», яке знаходиться за адресою: 62801, Харківська область, Печеніги, вул. Незалежності.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_4 просить розглянути питання про визнання Рішення Учкурганського суду по цивільним справам від 17 січня 2023 року № 2-1601-2107/3457 та ухвалу колегії Верховного суду по цивільним справам Республіки Узбекистан по касаційній справі № 6-3916-23 від 17 листопада 2023 року та його примусового виконання.

Представник ОСОБА_3 , адвокат Суткова Р.А., надала заперечення, де вказала, що відповідач ОСОБА_3 не був належним чином інформований про розгляд справи № 2-1601-2107/3457 у судах Республіки Узбекистан всіх інстанцій, у зв`язку з чим не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в судах, що унеможливило врахувати його заперечення та доводи проти заявлених клопотань та вимог у цьому процесі. Вказує, що позивачу та суду було достеменно відомо про те, що ОСОБА_3 є громадянином України та вже довгий період часу проживає на території України. Вказані факти також підтверджуються мотивувальною частиною рішень судів Республіки Узбекистан, зокрема зазнаючи про направлення їх до виконання до України.

Всупереч статті 10,11 Договору щодо порядку вручення документів між країнами, виходячи з документів, які додані до Клопотання, у справі № 2-1601-2107/3457 не було направлено жодного судового доручення до установи юстиції України на вручення судових документів у справі громадянину України ОСОБА_3 , який проживає на території України. В матеріалах клопотання відсутні будь які докази на підтвердження вказаних обставин. В свою чергу, інформація, зазначена в довідці Учкурганського міськрайонного суду по цивільним справам Наманганської області Республіки Узбекистан від 10.01.2024 року № 2-1601-2107/3457 про те, що відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 були належним чином повідомлені про розгляд справи у першій інстанції - 10.01.2023 на 11 год. 00 хв., 17.01.2023 на 11 год. 00 хв.; в апеляційній інстанції 29.08.2023 на 10 год. 00 хв; в касаційній інстанції 09.11.2023 на 10 год. 00 хв., 27.11.2023 на 09 год. 30 хв., не є доказом належного повідомлення відповідача про розгляд справи, тоді як судові доручення на вручення процесуальних документів суду відповідачу ОСОБА_3 на території України в матеріалах Клопотання відсутні, як й відсутні певні вказування на ці обставини в мотивувальних частинах рішень узбекського суду, які просить визнати та виконати позивач. При цьому, відсутні й документи, підтверджуючі повноваження представника відповідача ОСОБА_5 у цій справі з урахуванням того, що на жодне судове засідання представник відповідача не з`являлась. Більше того, ОСОБА_5 , 1944 року народження, яка є матір`ю відповідача, не має представницьких повноважень у цій справі, про що свідчать заяви ОСОБА_5 від 15.04.2022 до судів про відсутність представницьких повноважень, які ігноруються іноземним судом. Втім, саме двосторонній Договір між країнами передбачає перелік документів, які повинні бути додані до Клопотання, серед яких документ з якого виходить, що сторона проти якої було винесено рішення, яка не брала участі у процесі, була в належному порядку та своєчасно викликана до суду та поінформована про наслідки своєї неявки, а у разі її процесуальної недієздатності була належним чином представлена. Тобто, тільки у разі процесуальної недієздатності особа, проти якої винесено рішення, має бути належним чином представлена. Доказів про процесуальну недієздатність відповідача ОСОБА_3 матеріали Клопотання не містять, а тому останній повинен був повідомлятися про розгляд справи в порядку, передбаченому статтями 10, 11 Договору.

В свою чергу, повідомлення про день судового засідання 08.10.2021 о 10 год. 00 хв., що міститься в матеріалах Клопотання, тобто до першого судового засідання 10.01.2023 об 11 год. 00 хв. по даній справі, не є належним та допустимим доказом повідомлення відповідача про дату та час судового засідання, так як жодного стосунку до справи не має. Виходячи з викладеного, можна зробити висновки, що прохання Учкурганського міжрайонного суду у цивільних справах без дати та номеру не відповідає статті 7 Договору, а умова визнання та виконання рішення іноземного суду щодо надання документу, з якого виходить, що сторона проти якої було винесено рішення, яка не брала участі у процесі, була в належному порядку та своєчасно викликана до суду та поінформована про наслідки своєї неявки, а у разі її процесуальної недієздатності була належним чином представлена, судами Республіки Узбекистан у справі № 2-1601-2107/3457 не виконана.

У зв`язку з тим, що відповідач не брав участі у розгляді справи, керуючись ч.1 ст. 468 ЦПК України, п.2 ст. 56 Договору між Україною та Республікою Узбекистан про правову допомогу та правові відносини у цивільних та сімейних справах від 19.02.1998 року, представник заявника просить відмовити у видачі дозволу на примусове виконання на території України рішення Учкурганського міжрайонного суду у цивільних справах Наманганської області Республіки Узбекистан від 17.01.2023 року у цивільній справі № 2-1601-2107/3457, а також ухвали Судової колегії у цивільних справах Верховного суду Республіки Узбекистан від 17.11.2023 року у цивільній справі № 2-1601-2107/3457.

Також представником відповідача до канцелярії суду надано наступні докази:

Копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_3 ;

Копію довідки про взяття на облік ВПО;

Копію повідомлення про включення виборця до Державного реєстру виборців;

Копію рішення Учкурганського міжрайонного суду у цивільних справах від 08.11.2021;

Копію судових рішень у справі №431/7194/18.

У судовому засіданні представник заявника заявила клопотання про залишення заяви без розгляду.

У задоволенні клопотання було відмовлено з огляду на те, що Розділ IX ЦПК України не передбачає такої можливості.

Представник заявника проти задоволення клопотання заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що правові підстави для задоволення вказаної заяви відсутні, виходячи із наступного.

За клопотанням ОСОБА_4 позивач просить розглянути питання про визнання Рішення Учкурганського суду по цивільним справам від 17 січня 2023 року № 2-1601-2107/3457 та ухвалу колегії Верховного суду по цивільним справам Республіки Узбекистан по касаційній справі № 6-3916-23 від 17 листопада 2023 року та його примусового виконання.

У відповідності до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

За приписами ст. 471 ЦПК України, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

У статті 472 ЦПК України зазначено, що клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

Згідно з п. 1 ст.1 Договору між Україною та Республікою Узбекистан про правову допомогу та правові відносини у цивільних та сімейних справах, громадяни кожної з Договірних Сторін користуються на території другої Договірної Сторони стосовно своїх особистих та майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони.

Відповідно до п.2 ст.1 Договору, громадяни кожної з Договірних Сторін мають право вільно і без перешкод звертатися до судів, прокуратури та інших установ другої Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні та сімейні справи (які надалі іменуються "установи юстиції"), можуть виступати в них, порушувати клопотання, подавати позови та здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони.

Згідно з п.3 ст.1 Договору, положення цього Договору застосовуються відповідно до юридичних осіб, заснованим на територіях Договірних Сторін відповідно до їхнього законодавства.

Відповідно до п.1 ст. 4 Договору, установи юстиції Договірних Сторін надають правову допомогу у цивільних та сімейних справах відповідно до положень цього Договору.

Згідно з п.7 ст. 6 Договору, установи юстиції Договірних Сторін надають одна одній правову допомогу шляхом виконання процесуальних та інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, в тому числі: визнання та виконання судових рішень у цивільних та сімейних справах, вироків у кримінальних справах у частині цивільного позову.

Згідно з положеннями ст. 54 Договору, клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається до компетентного суду Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може також бути подано й до суду, який виніс рішення у справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання суду, компетентному винести рішення щодо клопотання. До клопотання додаються:

1) рішення чи його завірена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло чинності і підлягає виконанню, або про те, що воно підлягає виконанню до набуття чинності, якщо це не виходить з самого рішення;

2) документ з якого виходить, що сторона проти якої було винесено рішення, яка не брала участі у процесі, була в належному порядку та своєчасно викликана до суду та поінформована про наслідки своєї неявки, а у разі її процесуальної недієздатності була належним чином представлена;

3) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилки;

4) документ, що підтверджує угоду сторін у справах договірної підсудності.

Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення та документи, що додаються до нього, забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Статтею 55 Договору встановлено, що клопотання про визнання та дозвіл примусового виконання рішень, передбачений у статтях 52, 54, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої має бути здійснено примусове виконання. Суд, який розглядає клопотання про визнання та дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цим Договором дотримані. В разі, якщо умови дотримано, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої має бути здійснено примусове виконання.

Також, згідно зі ст. 56 Договору, у визнанні передбачених статтями 52, 54 рішень та у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо:

1) відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої винесено рішення, воно не набуло чинності чи не підлягає виконанню, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набуття чинності;

2) відповідач не взяв участі в процесі через те, що йому чи його вповноваженому не був своєчасно та належно вручений виклик до суду;

3) у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет та на тій самій підставі на території Договірної Сторони, де має бути визнане та виконане рішення, раніше вже було винесене рішення, яке набуло чинності, або існує визнане рішення суду третьої держави, або якщо установою цієї Договірної Сторони раніше вже було порушено провадження у цій справі;

4) згідно з положенням цього Договору, а у випадках, не передбачених ним, згідно з законодавством Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнано та виконано, справа відноситься до виключної компетенції її установи;

5) відсутній документ, який підтверджує угоду сторін у справі договірної підсудності;

6) скінчився термін давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої розглядає клопотання про визнання та виконання рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 473 ЦПК України у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 468 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Аналізуючи наведені норми законодавства, та встановлені судом обставини, враховуючи наявну в матеріалах справи довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 07.12.2020, видану ОСОБА_3 , відповідно до якої фактичне місце проживання останнього є: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що у наданих іноземним судом матеріалах відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_3 був повідомлений про розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях.

У доданих до клопотання сповіщенні та довідці про повідомлення ОСОБА_3 про дату та час розгляду справи, відсутня адреса, на яку надсилались поштові повідомлення.

Зазначення у довідці інформації про сповіщення представника відповідача матері ОСОБА_5 , судом до уваги не приймається з огляду на відсутність у матеріалах справи документів на підтвердження повноважень вказаного представництва.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 467 ЦПК України, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Згідно із п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999р. за № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, аналізуючи наведені норми законодавства, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про розгляд справи іноземним судом, а також відсутність доказів зворотнього, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення узбецького суду про стягнення заборгованості по аліментам з ОСОБА_3 .

Керуючись, ст. ст. 462-468 ЦПК України, ст. 56 Договору між Україною та Республікою Узбекистан про правову допомогу та правові відносини у цивільних та сімейних справах, ст.ст. 10-11, 81-82 Закону України «Про міжнародне приватне право», суд, -

ухвалив :

У задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення узбецького суду про стягнення заборгованості по аліментам з ОСОБА_3 відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя Р.О. Агапов