Провадження № 2-з/686/214/24
УХВАЛА

23 жовтня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

21.10.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою.

Одночасно із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить накласти арешт на нерухоме та рухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Заяву обґрунтовує тим, що відповідачем у добровільному порядку не повернуто ОСОБА_1 суму боргу за розпискою, а тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту може призвести до того, що відповідач здійснить відчуження об`єктів на користь третіх осіб, що унеможливить виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В порядку ст.150 ЦПК України, видами забезпечення позову, зокрема може бути, зокрема заборона вчиняти певні дії.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Позивач при зверненні із заявою не зазначив, на яке саме майно має бути накладено арешт, вартість майна та його місцезнаходження, не надав належних доказів того, що у відповідача наявне у приватній власності будь-яке рухоме чи нерухоме майно, у зв`язку з чим відсутнє підтвердження, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З врахуванням наведеного, а також беручи до уваги співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є необґрунтованою належним чином та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 152, 153, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №686/28466/24 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Сергій Стефанишин