КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/26/20-ц Головуючий у 1 інстанції: Соловей Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфова Є.П., Писана Т.О.

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року у справі за позовом керівника Фастівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Фастівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про усунення перешкод у праві розпорядження держави земельними ділянками водного фонду,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року керівник Фастівської місцевої прокуратури, звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Київської обласної державної адміністрації, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову (а.с. 216, том 1) остаточно просив суд усунути перешкоди у праві розпорядження державі в особі Київської обласної державної адміністрації шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:001:0133; :01:001:0134; :01:001:0139; 0:01:001:0137; :01:001:0136; :01:001:0138; :01:001:0135; :01:001:0132, що розташовані на території Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами аналізу додержання вимог земельного законодавства в адміністративних межах Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області, місцевою прокуратурою виявлені порушення вимог земельного законодавства під час передачі земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Рішеннями Фастівської районної державної адміністрації Київської області

від 01 вересня 2009 року за № 955 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність 4 громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначеного рішення громадянам ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 зареєстровано та видано державні акти на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0079, :01:001:0078, :01:001:0077, :01:001:0076.

Відповідно до висновку Державного науково-виробничого об`єднання «Картографія» від 12 листопада 2019 року за № 1117 відчужені відповідачу земельні ділянки частково накладаються на землі водного фонду на прибережну захисну смугу річки Ірпінь, яка відноситься до середніх річок.

На думку прокурора, розпорядження Фастівської районної державної адміністрації в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 земельних ділянок є недійсними, а земельні ділянки підлягають поверненню у власність держави.

У подальшому зазначені земельні ділянки були відчужені відповідачу

ОСОБА_1

08.07.2020 Керівник Фастівської місцевої прокуратури подав до суду заяву про зміну предмета спору, у зв`язку з тим, що після відкриття провадження у справі ОСОБА_1 здійснив поділ земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0079, :01:001:0078, :01:001:0077, :01:001:0076, на 8 ділянок з кадастровими номерами :01:001:0133, :01:001:0134, :01:001:0139, :01:001:0137; :01:001:0136, :01:001:0138, :01:001:0135, :01:001:0132.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року позов керівника Фастівської місцевої прокуратури в інтересах Київської обласної державної адміністрації залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що надані прокуратурою докази на підтвердження позовних вимог не є належними й допустимими та не дають змогу зробити однозначний висновок про належність земельної ділянки до земель водного фонду.

Окрім того, позивачем не надано суду висновку судової земельно-технічної експертизи щодо належності даної земельної ділянки до земель водного фонду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу. Просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишено без задоволення, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції й в частині того, що відомості, відображені у копії відповіді Державного науково-виробничого об`єднання «Картографія», одержаній на запит прокурора, не можуть бути розцінені як допустимі докази накладення частин земельних ділянок на землі водного фонду.

Звернув увагу на те, що з відповіді Державного агентства водних ресурсів України від 02 березня 2020 року за № 60/21 вбачається, що проекти землеустрою, метою яких було встановлення прибережної захисної смуги річки Ірпінь на погодження до Держводагентства не надходили.

За інформацією Державного науково-виробничого підприємства «Картографія», відповідь якого на запит прокурора фактично покладена в обґрунтування позову вбачається, що воно не є компетентним органом влади у сфері землеустрою, йому не надано право складати проекти землеустрою, містобудівну документацію, технічну документацію на землю, створювати обмінні файли, схеми водоохоронних земель на певній території, вносити дані до Державного земельного кадастру, та створювати інші офіційні документи із землеустрою.

Не погоджуючись з Постановою Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року, у лютому 2023 року заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову Київського апеляційного суду, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Постановою Верховного суду від 17 квітня 2024 року касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури було задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Скасовуючи постанову апеляційного суду Верховний суд надав певні рекомендації які необхідно об`єктивно перевірити при новому апеляційному розгляді, а саме обґрунтованість позовних вимог, доводів апеляційної скарги та сприяти вирішенню заявлених у справі вимог, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень як в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, а також вирішити питання про те, чи може рішення місцевого суду в майбутньому вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Зазначив, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не вжив заходів щодо повної та об`єктивної перевірки доводів прокурора, на яких ґрунтується позов, одночасно у такий спосіб самоусунувшись від обов`язку створення необхідних рівних умов усім без винятку учасникам справи судового процесу для встановлення фактичних обставин справи й правильного застосування норм законодавства.

Апелянт посилався на те, що річка Ірпінь відноситься до середніх річок, та з урахуванням положення ст. 88 Водного кодексу України та ст. 60 Земельного кодексу України, саме частина спірних земельних ділянок відносяться до прибережної зони та до земель водного фонду.

Чинне на час прийняття спірного розпорядження водне та земельне законодавство взагалі не передбачало можливість відведення земельних ділянок водного фонду, зайнятих прибережними захисними смугами, озерами, водосховищами у приватну власність для будь-яких потреб, в тому числі і для ведення особистого селянського господарства.

Доказів на спростування доводів позовної заяви, відповідачем не надано, а суд першої інстанції в супереч вимогам закону не надав цьому належної правової оцінки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судовому засіданні прокурор Лук`янчук А.В. підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Перегон Ю.О. заперечували проти апеляційної скарги. Просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Фастівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно розпорядження Фастівської районної державної адміністрації Київської області від 01.09.2009 № 955 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України, вирішено передати у власність земельні ділянки громадянам України, зокрема, ОСОБА_4 кадастровий номер : :01:001:0079, ОСОБА_4 кадастровий номер: :01:001:0078, ОСОБА_3 кадастровий номер: :01:001:0077, ОСОБА_2 кадастровий номер: :01:001:0076 для ведення особистого селянського господарства в межах Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області.

Спірні земельні ділянки на час прийняття рішення про їх відведення у 2007 році відносилися до земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вищевказані земельні ділянки 12 жовтня 2018 року на підставі договорів купівлі-продажу були відчужені ОСОБА_1 .

Після відкриття провадження у справі відповідачем ОСОБА_1 було здійснено поділ земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0079: :01:001:0078: :01:001:0077: :01:001:0076, на 8 земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0133, :01:001:0134, :01:001:0139, :01:001:0137; :01:001:0136, :01:001:0138, :01:001:0135, :01:001:0132, відповідно до публічної кадастрової карти.

30.06.2020 прокурором було надано суду інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0136, :01:001:0138, :01:001:0135, :01:001:0132.

08 липня 2020 року позивачем було подано заяву про зміну предмета позову.

На підтвердження доводів позову позивач додав до суду лист Державного науково-виробничого об`єднання «Картографія» від 12 листопада 2019 року за № 1117, який було надано на вимогу Фастівської місцевої прокуратури Київської області в якому зазначено, що площі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0076, :01:001:0077, :01:001:0078, :01:001:0079 накладаються на землі водного фонду, а також перетинають дренажний канал шириною 3 м в межах прибережної 100-метрової водоохоронної смуги річки Ірпінь, а також додано схему накладення земельних ділянок на землі водного фонду і викопіювання з топографічної карти масштабу 1:10000 станом місцевості на 1997 рік; схема накладення земельних ділянок на землі водного фонду. Викопіювання з ортофотоплану масштабу 1:10000 станом місцевості на 2011 рік.

За клопотанням адвоката Перегона Ю.О., представника ОСОБА_1 у справі було призначено земельну-технічну експертизу, яка не була проведена у зв'язку з її не оплатою зобов'язаними сторонами та ненаданням за клопотанням експерта необхідних для її проведення документів.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції вважав, що надані позивачем докази не є належними й допустимими та не дають змогу зробити однозначний висновок про належність земельної ділянки до земель водного фонду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля, водні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 18 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим. Україна за межами її території може мати на праві державної власності земельні ділянки, правовий режим яких визначається законодавством відповідної країни.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (стаття 19 Земельного кодексу України).

За змістом статей 3, 4 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море. До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом (підпункт "д" частини четвертої статті 84 Земельного кодексу України).

Згідно з висновком, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Так, до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм (стаття 58 Земельного кодексу України та стаття 4 Водного кодексу України).

Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації (частини перша, третя статті 60 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини п`ятої статті 88 Водного кодексу України уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (частина перша статті 61 Земельного кодексу України, частина перша статті 89 Водного кодексу України).

Частина друга статті 59 Земельного кодексу України обмежує можливість передання земель водного фонду у приватну власність випадком безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів).

Окрім того, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування можуть передавати громадянам та юридичним особам із земель водного фонду на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 Земельного кодексу України).

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок надання та використання. Такі землі можуть змінювати володільця шляхом передання їх у приватну власність лише у випадках, прямо передбачених у статті 59 Земельного кодексу України.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 Земельного кодексу України, стаття 88 Водного кодексу України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку № 486.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними зокрема у постанові від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у ст. 59 цього Кодексу.

Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою правильного вирішення справи.

Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля об`єктивного вирішення справи.

Матеріалами справи встановлено, що 30 червня 2020 року прокурором було долучено до матеріалів справи Інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку відносно земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:001:0132; :01:001:0135; :01:001:0136; :01:001:0138, які містять вид обмеження прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах (а. с. 176-190, том 1).

Вказані довідки були сформовані Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 14 січня 2015 року № 15 (далі - Положення; у редакції, чинній на момент звернення прокурора до суду з позовом), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної й картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Пунктом 3 Положення встановлено, що одним з основних завдань Держгеокадастру реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної й картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Також прокурором було долучено до матеріалів справи схеми накладання земельних ділянок на землі водного фонду викопіювання з ортофотоплану і викопіювання з топографічної карти (т.1 а.с. 193, 194), згідно з якими земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0079, :01:001:0078, :01:001:0077, :01:001:0076, до їх поділу ОСОБА_1 накладались на землі водного фонду.

Це саме підтверджується листом Державного науково-виробничого об`єднання «Картографія» від 12 листопада 2019 року за № 1117.

Окрім того, зазначені земельні ділянки перетинають дренажний канал шириною 3 м в межах прибережної 100-метрової водоохоронної смуги річки Ірпінь.

На підтвердження вказаного до відповіді були додані:

- схема накладення земельних ділянок на землі водного фонду. Викопіювання з топографічної карти масштабу 1:10000 станом місцевості на 1997 рік;

- схема накладення земельних ділянок на землі водного фонду. Викопіювання з ортофотоплану масштабу 1:10000 станом місцевості на 2011 рік. (т. 1 а.с. 35,36)

Поділ ОСОБА_1 4 земельних ділянок на 8 менших на суть спору не впливає, оскільки як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (провадження № 12-58гс21) - формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Подібні правові висновки викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2723/17 (провадження 12-2гс19),

від 01 вересня 2020 року у справі № 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20),

від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження 14-2цс21).

Таким чином матеріалами справи й наявними доказами повністю підтверджується обґрунтованість позовних вимог.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій.

Межі такої прибережної захисної смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Тобто віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель сільськогосподарського призначення не спростовує той факт, що ця земля може бути одночасно землею водного фонду, передача якої у приватну власність заборонена.

Також на виконання рекомендацій Верховного суду щодо призначення судом першої інстанції та не проведення експертизи колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою суду першої інстанції від 20 липня 2020 року було задоволено клопотання представника відповідача адвоката Перегона Ю.О. про призначення судової земельно-технічної експертизи.

На вирішення експертизи було поставлено наступні питання:

1. Чи відповідала розроблена технічна документація на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:001:0076, :01:001:0077, :01:001:0078, :01:001:0079 та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування станом на момент її розроблення та затвердження?

2. Яка крутизна схилу в місці розташування земельних ділянок з такими кадастровими номерами: :01:001:0136, :01:001:0138, :01:0010135, :01:001:0132?

3. Чи накладаються земельні ділянки з такими кадастровими номерами: :01:001:0133, :01:001:0134, :01:001:0139, :01:001:0137; :01:001:0136, :01:001:0138, :01:001:0135, :01:001:0132 на прибережну захисну смугу річки Ірпінь та яка площа такого накладання із відображенням такого накладання на відповідній схемі?

4. Встановити (визначити) на місцевості межі прибережної захисної смуги річки Ірпінь в місці розташування земельних ділянок з такими кадастровими номерами: :01:001:0136, :01:001:0138, :01:0010135, :01:001:0132.

5. Чи відносились земельні ділянки з такими кадастровими номерами: :01:001:0076, :01:001:0077, :01:001:0078, :01:001:0079 до земель водного фонду на момент розроблення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо цих ділянок?

6. Чи відносяться земельні ділянки з такими кадастровими номерами: :01:001:0133, :01:001:0134, :01:001:0139, :01:001:0137; :01:001:0136, :01:001:0138, :01:001:0135, :01:001:0132 до земель водного фонду?

7. Чи розміщується в межах земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0077, :01:001:0076, :01:001:0078, :01:001:0079, :01:001:0133, :01:001:0134, :01:001:0139, :01:001:0137, :01:001:0136, :01:001:0138, :01:001:0135, :01:001:0132 водойма - канал із зазначенням розміру його прибережної захисної смуги?

Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Оплату за проведення експертизи по 1, 2,3,4,5, 6 покладено на відповідача ОСОБА_1 , по 7 питанню на Фастівську місцеву прокуратуру.

09 вересня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання експерта про необхідність здійснення оплати експертизи та надання додаткових матеріалів.

Листом від 14.09.2020 клопотання експерта було направлено сторонам для виконання.

Обидві сторони по справі не виконали клопотання експерта, проведення експертизи не сплатили, не надали експерту додаткових документів необхідних для її проведення.

29 січня 2021 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було поновлено провадження у справі, оскільки станом на 29 січня 2021 року до суду не надійшли жодні відомості щодо виконання клопотання експерта про оплату вартості експертизи.

Згідно з рекомендаціями викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» зазначено, що застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення або зобов`язання участі іншої сторони в експертизі (у разі самостійного замовляння проведення експертизи, ст. 106 ЦПК) та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі та наявності факту роз`яснення сторонам з боку суду наслідків ухилення від проведення експертизи.

Фактично суд виходить з припущення, що особа ухиляється від участі в експертизі, оскільки побоюється її результатів, а тому визнає факт, який треба було встановити експертизою, доведеним.

Ця норма є винятком із загального правила, сформульованого у ч. 6 ст. 81 ЦПК про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз судової практики дозволяє зробити висновок, що спеціальну процесуальну санкцію згідно зі ст. 109 ЦПК України суди застосовували при розгляді різної категорії спорів, у тому числі спорів, що виникають із сімейних правовідносин, спорів, що виникають із договорів, спорів про відшкодування шкоди тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визначенні.

Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи, яку призначив суд, а саме: ненадання експертам необхідних матеріалів або документів, які є в особи; відмова надати зразки для дослідження; недопущення до приміщень або майна, яке підлягає дослідженню тощо.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції адвокат Перегон Ю.О. представник ОСОБА_1 в обґрунтування відмови від проведення експертизи зазначив, що доказування певних фактів лежіть на позивачеві, а сторона відповідача не зацікавлена у проведенні експертизи. Фастівська прокуратура Київській області має доводити в суді заявлені позовні вимоги.

Представник прокуратури вважав не доцільним проведення експертизи з урахуванням наданих позивачем доказів.

Колегія суддів оцінює надані сторонами докази на підтвердження позову та його спростування, ухилення сторін від проведення експертизи, яка була призначена за клопотанням сторони відповідача з метою встановлення обставин на спростування доказів наданих позивачем і вважає за можливе визнати факт того, що розроблена технічна документація на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:001:0076, :01:001:0077, :01:001:0078, :01:001:0079 та її затвердження не відповідали вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування станом на момент її розроблення та затвердження.

Питання поставлене перед експертами яка крутизна схилу в місці розташування земельних ділянок з такими кадастровими номерами: :01:001:0136, :01:001:0138, :01:0010135, :01:001:0132 не надає можливості встановити такий факт без певних знань і виконання робіт, що можливо зробити тільки при проведенні експертизи.

У питанні про накладення земельних ділянок з такими кадастровими номерами: :01:001:0133, :01:001:0134, :01:001:0139, :01:001:0137; :01:001:0136, :01:001:0138, :01:001:0135, :01:001:0132 на прибережну захисну смугу річки Ірпінь та яка площа такого накладання із відображенням такого накладання на відповідній схемі, колегія суддів вважає, за можливе встановити факт накладання спірних земельних ділянок на прибережну захисну смугу річки Ірпінь з урахуванням Інформації Держаного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку і їх віднесення до земель водного фонду, без встановлення площі такого накладання із відображенням такого накладання на відповідній схемі, оскільки зазначене також потребує експертного висновку.

Колегія суддів вважає за можливе встановити факт того, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:001:0076, :01:001:0077, :01:001:0078, :01:001:0079 накладались на землі земель водного фонду на момент розроблення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо цих ділянок.

Питання щодо того чи відносяться земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:001:0133, :01:001:0134, :01:001:0139, :01:001:0137; :01:001:0136, :01:001:0138, :01:001:0135, :01:001:0132 до земель водного фонду, доводиться іншими наявними у справі доказами, а саме Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку відносно земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:001:0132; :01:001:0135; :01:001:0136; :01:001:0138, які містять вид обмеження прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах (а. с. 176-190, том 1), то такий факт також підлягає встановленню.

На підставі наявних у справі доказів колегія суддів встановлює факт розміщення в межах земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0077, :01:001:0076, :01:001:0078, :01:001:0079, :01:001:0133, :01:001:0134, :01:001:0139, :01:001:0137, :01:001:0136, :01:001:0138, :01:001:0135, :01:001:0132 водойми каналу, що підтверджується листом Державного науково-виробничого об`єднання «Картографія» від 12 листопада 2019 року за № 1117 згідно з яким зазначені земельні ділянки перетинають дренажний канал шириною 3 м в межах прибережної 100-метрової водоохоронної смуги річки Ірпінь.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга є повністю обґрунтованою не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргукерівника Київської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Повернути державі в особі Київської обласної державної адміністрації земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:001:0133; :01:001:0134; :01:001:0139; 0:01:001:0137; :01:001:0136; :01:001:0138; :01:001:0135; :01:001:0132, що розташовані на території Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області.

Скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:001:0133; :01:001:0134; :01:001:0139; 0:01:001:0137; :01:001:0136; :01:001:0138; :01:001:0135; :01:001:0132, ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )на користь Київської обласної прокуратури (б-р. Лесі Українки, 27/2, м. Київ, 01601, ) витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 7 959,30грн. (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень тридцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 жовтня 2024 року

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана