Провадження № 2-о/161/582/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Лук`янчук О.А.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника Луцької міської ради Стецюка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Луцька міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулась до суду із вказаною заявою.

В обґрунтування вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Починаючи з 2015 року і до дня її смерті остання проживала разом із заявницею з якою вони спільно вели господарство, несли витрати з утримання житла, проводили ремонт квартири. Після смерті ОСОБА_3 відкрила спадщина на належне їй майно, заповіту остання не залишила, інших родичів не мала. Відтак, ОСОБА_2 є спадкоємцем 4 черги, заяву про прийняття спадщини подала відповідно до вимог закону. 22 липня 2024 року заявницею була також подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою нотаріуса від 09 вересня 2024 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині відсутності доказів спільного проживання із спадкодавцем. В позасудовому порядку вирішити вказане питання не виявляється можливим.

Зважаючи на викладене, заявниця просить суд встановити факт спільного її проживання із ОСОБА_3 з 2015 року.

Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи при вирішенні заяви поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15 грудня 2023 року (а.с.9).

Після смерті останньої відкрилась спадщина на належне їй майно.

Місцем відкриття спадщини останньої є АДРЕСА_1 .

З матеріалів спадкової справи №4/2024 вбачається, що спадкодавець заповіту не залишила. Факту наявності родичів не встановлено.

Предметом розгляду заяви є встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем з метою реалізації спадкових прав.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Зі змісту довідки ОСББ «Гордіюк-29» вбачається, що ОСОБА_2 фактично проживала без реєстрації у квартирі за адресою АДРЕСА_1 з 2015 року, була пов`язана спільним побутом із ОСОБА_4 до дня її смерті (а.с.11).

Згідно свідчень свідка ОСОБА_5 , який перебувє у дружніх відносинах з ОСОБА_2 понад 15 років, заявниця проживала разом із ОСОБА_3 , оплачувала комунальні послуги, купувала продукти харчування, допомогла з коштами на оздоровлення.

Зі свідчень свідка ОСОБА_6 , який знайомий із ОСОБА_3 з 2003 року, слідує, що ОСОБА_2 проживала разом із померлою понад сім років, допомагала у господарстві, купувала ліки, вела спільний побут.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що час від часу викликався для надання допомоги з ремонту приміщення чи техніки в квартирі (знає їх близько семи років). Виклики та оплату здійснювала ОСОБА_8 , з ОСОБА_3 вони проживали разом, вели спільне господарство.

Наявність факту спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також підтверджується дослідженими судом фотознімками (а.с.22,23) та копіями квитанцій про оплату комунальних послуг (а.с. 18).

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, обставини проживання заявника разом із спадкодавцем підтверджуються належними та допустимими доказами.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 78, 81, 89, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1258, 1261, 1268, 1296 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Луцька міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , з 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду складено 23 жовтня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк