Провадження № 2/161/4981/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

18 жовтня 2024 року місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Філюк Т.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення № 2772 про відмову в перетинанні державного кордону України від 13 жовтня 2024 року, стягнення збитків та упущеної вигоди,-

в с т а н о в и в :

15 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області позовною заявою, у якій просить визнати неправомірним та скасувти рішення № 2772 про відмову в перетинанні державного кордону України від 13 жовтня 2024 року, стягнути з 6 Волинського прикордонного загону понесені збитки та упущену вигоду за винесення вищевказаного рішення у розмірі 55 149 грн.

Під час вирішення питання про відкриття провадження суд встановив, що заявлені у позові вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як встановлено ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.125 Конституції України система судів загальної юрисдикції в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації і визначається законом.

За змістом ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також ч.4 ст.10 ЦПК України, стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом вказаної норми, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, що закріплено у ч.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, реалізуючи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено право на повноважний суд, за змістом якої ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Так, за змістом ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ч.1 ст.25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 46 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Нормою ч. 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою щодо оскарження рішення, що відноситься до компетенція адміністративних судів, і така позовна заява може бути подана за вибором позивача до адміністративного суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або до адміністративного суду за місцезнаходженням відповідача, то вважаю, що позовну заяву необхідно повернути позивачу для належного звернення відповідно до норм КАС України.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов пред`явлений до Луцького міськрайонного суду Волинської області з порушенням юрисдикції. Розгляд справи неналежним судом, призвів би до порушення правил юрисдикції, що відповідно до ст.377 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення судом апеляційної інстанції.

Отже, у зв`язку зі встановленням судом обставин, які перешкоджають розгляду справи, у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення № 2772 про відмову в перетинанні державного кордону України від 13 жовтня 2024 року, стягнення збитків та упущеної вигоди слід відмовити.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відмова у відкритті провадження у справі не є обмеження у доступі до правосуддя, оскільки для вирішення спору йому необхідно звернутися до окружного адміністративного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, дану позовну заяву не належить розглядати у порядку цивільного судочинства, а позивач може захистити свої права шляхом звернення до адміністративного суду, до компетенції якого належить розглядати дану позовну заяву.

Тому суд приходить до висновку, що слід відмовити у відкритті провадження у справі та роз`яснити про право звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведенного та керуючись ст.10, 19,186, 447 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення № 2772 про відмову в перетинанні державного кордону України від 13 жовтня 2024 року, стягнення збитків та упущеної вигоди.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова у відкритті провадження в порядку ЦПК України не позбавляє його права звернутись до суду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повного тексту ухвали 18 жовтня 2024 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк