РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2024 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі :

головуючого судді Порощука П.П.,

при секретарі Маліщук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтересах якого діє адвокат Кучер Вячеслав Миколайович до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивував тим, що від спільного проживання позивача з відповідачем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4 , на утримання якого за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.03.2012 року з позивача стягувалися аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно. За рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28.02.20219 року змінено спосіб стягнення цих аліментів на утримання сина ОСОБА_4 та ухвалено стягувати іх в розмірі 1/4 заробітків позивача ОСОБА_1 . Від шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 у позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_5 , на утримання якої за рішеннм Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.09.2018 року стягуються аліменти в розмірі 1/4 усіх заробітків ОСОБА_1 . За рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.01.2023 року позивача ОСОБА_1 визнано батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та на його утримання стягуються аліменти в розмірі 1/5 доходів позивача ОСОБА_1 зазначив, що відповідач ОСОБА_2 свідомо не повідомила суду про те, що з позивача ОСОБА_1 також стягуються аліменти на інших дітей, в результаті чого з позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти в загальному розмірі 70 % усіх його доходів, а саме 45 % на двох дітей ОСОБА_2 та 25 % на дитину відповідача ОСОБА_3 . З зазначеним не погоджується, оскільки з урахуванням розміру середньої заробітної плати по місту Жмеринці яка становить 14569 грн., з нього щомісячно стягуються аліменти в розмірі 10198,30 грн., однак роботу з оплатою праці 15000 грн у м.Жмеринка наразі знайти майже не можливо. Крім того, у сімейному житті ОСОБА_1 відбулись суттєві зміни, погіршились його матеріальний стан та стан здоров`я. З 2019 року позивач ОСОБА_1 проживає у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , якій допомагає в утриманні дочки ОСОБА_8 , 2008 року народження. Постійного місця роботи немає. З 2002 року має захворювання серцево-судинної системи, які на даний час ускладнились. Має заборгованість зі сплати аліментів щодо сина ОСОБА_9 20301,25 грн., сина Нікіти 2915,18 грн., дочки ОСОБА_10 19508,79 грн. Батьки позивача ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є непрацездатними та потребують його допомоги. Відповідачі працюють в освітньо-виховних закладах, отримують заробітну плату. Діти на важкі хвороби не хворіють. У позивача відсутнє рухоме майно, на праві власності має 1/4 квартири по АДРЕСА_1 . Різниця зменшення суми аліментів необхідна позивачу для забезпечення його мінімальних людських потреб, адже наразі він немає фізичної можливості не тільки оплатити нараховані йому аліменти на трьох дітей, але й при цьому неспроможний забезпечити фінансово власну життєдіяльність. Позивач вважає, що доцільно переглянути розмір аліментів, які стягуються на ім`я ОСОБА_2 на утримання двох дітей та зменшити з 45 % до 33 % доходів позивача, а також з 25 % до 16,5 % доходів позивачана ім`я ОСОБА_3 , а разом це буде 50 % доходів позивача, що буде справедливим та відповідатиме вимогам закону.

Ухвалою суду від 03.06.2024 року відкрито провадження у в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

01.07.2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Остапенко М.В. надійшов відзив на позовну заяву.

03.07.2024 року від представника позивача адвоката Кучера В.М. надійшло клопотання по приєднання доказу.

03.07.2024 року від відповідача ОСОБА_2 надішли пояснення.

09.07.2024 року до початку судового засідання від представника позивача адвоката Кучера В.М. надійшло клопотання про приєднання доказу.

В судове засідання представник позивача адвокат Кучер В.М. не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, попередньо надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, заперечила щодо їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що від спільного проживання позивача з відповідачем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 (а.с.5), на утримання якого за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.03.2012 року з позивача стягувалися аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно (а.с.6-7). За рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28.02.20219 року змінено спосіб стягнення цих аліментів на утримання сина ОСОБА_4 та ухвалено стягувати їх в розмірі 1/4 частини заробітків позивача ОСОБА_1 (а.с.12-14). Від шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 у позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_5 (а.с.9), на утримання якої за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.09.2018 року стягуються аліменти в розмірі 1/4 усіх заробітків ОСОБА_1 (а.с.10-11). За рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.01.2023 року позивача ОСОБА_1 визнано батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та на його утримання стягуються аліменти в розмірі 1/5 доходів позивача ОСОБА_1 (а.с.15-16). З 2019 року позивач ОСОБА_1 проживає у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , та її дочкою ОСОБА_8 , 2008 року народження (а.с.17). Постійного місця роботи немає (а.с.18). В 2002 року позивач мав скарги на захворювання серцево-судинної системи (а.с.19). Має заборгованість зі сплати аліментів щодо сина ОСОБА_9 в розмірі 20301,25 грн. (а.с.21), сина Нікіти 2915,18 грн. (а.с.20), дочки ОСОБА_10 19508,79 грн.(а.с.22). Батьки позивача (а.с.23) ОСОБА_11 (а.с.25) та ОСОБА_12 (а.с.24) є пенсіонерами. Мати ОСОБА_12 хворіє (а.с.89).

Відповідач ОСОБА_3 офіційно працевлаштована на посаді вчителя хімії та біології (а.с.56), отримує заробітну плату (а.с.57), є законним представником дитини інваліда ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.50), якій встановлена індивідуальна программа ребілітаціх інваліда (а.с.51-52). Відповідач ОСОБА_3 проживає з дочкою ОСОБА_5 , яка пребуває на її утриманні та з батьком ОСОБА_13 ,1949 року народження та матір`ю ОСОБА_14 , 1954 року народження (а.с.54), які є пенсіонерами по віку (а.с.60 -61). Дочка ОСОБА_5 навчається у 4 класі, батько участі у вихованні дитини не бере (а.с.59). Дитина часто хворіє (а.с.62-68, 74-80). Батько ОСОБА_13 , 1949 року народження часто хворіє (а.с.70-73). Відповідачем ОСОБА_3 понесені витрати в сумі 3000 грн. за надання правничої допомоги (а.с.81). Відповідач ОСОБА_2 , діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6 часто хворіють (а.с.86).

Згідно приписів ч. ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст.51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч.1ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У ч.1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Також судом звертається увага, що під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач обґрунтував його тим, що у нього погіршився матеріальний стан та стан здоров`я. Крім того змінився його сімейни стан, оскільки він з 2019 рок проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 , який допомагає в утриманні дочки ОСОБА_8 , 2008 року народження.

Слід зазначити, що зміна сімейного стану позивача без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Що стосується доводів позовної заяви про те, що з позивача стягується на трьої неповнолітніх дітей 70 % його доходів, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.

З матеріалів справи вбачається, що сукупний розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на утримання трьох неповнолітніх дітей у примусовому порядку, не перевищує розмір відрахувань, встановлених ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд, категорично оцінює твердження позивача ОСОБА_1 , що його матеріальний стан та стан здоров`я погіршився. Щодо погіршення стану здоров`я, крім акту про обстеження стану здоров`я призовника позивача ОСОБА_1 датованого 25.01.2002 року, де рекомендовано його дообстеження в інституті кардіології, будь-яких об`єктивних відомостей щодо стану його здоров`я на теперішній час суду не надано.

Суд не приймає твердження позивача ОСОБА_1 , що на його утриманні крім своїх дітей, також перебуває дочка його співмешканки ОСОБА_8 , 2008 року, оскільки суд вважає, що надання їй матеріальної допомоги позивачем є його правом, а не обов`язком встановленим чинним законодавством. Крім того, позивачем ОСОБА_1 не надано підтвердження щодо утримання ним його батьків, які є пенсіонерами та в свою чергу отримують постійні пенсійні виплати.

За таких обставин, враховуючи те, що належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судових рішень про стягнення аліментів суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано взагалі. Також суд враховує, що визначені судовими рішеннями розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства.

При цьому суд вважає, що зменшення розміру аліментів не відповідає інтересам дітей, ставить їх у несприятливі умови в частині матеріального забезпечення, погіршуючи положення самих дітей. За таких обставин, фактичне втручання держави у спосіб зменшення сплачуваних на дітей аліментів в судовому порядку не є необхідним ні в інтересах самих дітей, ні в інтересах дотримання розумного балансу між виплатами.

Таким чином, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Ст.59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.1 та 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України і у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи надані відповідачем ОСОБА_3 докази про понесені нею витрати на правничу допомогу, суд вважає необхідним стягнути з позивача на її користь фактично понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Такі витрати сторін є співмірними із складністю справи та значенням справи для сторін, а також відповідають обсягу виконаних адвокатами робіт і часом, витраченим адвокатом на надання послуг.

На підставі викладеного, згідно ст.ст.180-182 СК України, Конвенції ООН «Про права дитини», ЗУ «Про охоронну дитинства», ЗУ «Про виконавче провадження» керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідн. НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ід.н. НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 понесені нею витрати за надання правничої допомоги в сумі 3000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Порощук П.П.