Справа № 452/2701/24
У Х В А Л А

21 жовтня 2024 року м.Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Казан І.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), заінтересована особа ОСОБА_3 , - про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 подав суду зазначену заяву в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перевіривши заяву та додані до неї документи, суддя приходить до висновку, що слід відмовити у відкритті провадження у даній цивільній справі з огляду на наступне:

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За нормою частини другої ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У зверненні до суду особа стверджує, що дана справа не пов`язана із вирішенням спору про право, а судове рішення в подальшому може бути використане для оформлення соціальної допомоги чи зміни місця реєстрації дитини без згоди матері. При цьому жодних обставин існування перешкод у вирішенні ним наведених питань без встановлення цього факту заявником суду не зазначено і доказів такого до заяви не додано.

Тому суддя приходить до переконання, що саме по собі встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Окрім наведеного констатується, що права батька або матері, які самостійно виховують дитину залежать від отримання статусу дитиною як дитини, позбавленої батьківського піклування в порядку застосування Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та підзаконних актів, прийнятих на виконання цього Закону. Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання.

Відтак, даючи оцінку наведеним у заяві аргументам та підставам для встановлення факту, суддя виходить із того, що правовідносини, які склались між заявником та заінтересованою особою (матір`ю) і дитиною, є врегульованими Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами, - захист порушених прав у зв`язку з невиконанням чи неприйнятті участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом. Тому із урахуванням змісту вимоги про визнання факту самостійного виконання заявником батьківських обов`язків стосовно неповнолітньої дитини, матір якої не позбавлена батьківських прав, - також свідчить про наявність спору про право.

Крім того суддею відзначається, що вимога про встановлення факту, що заявник самостійно виховує дітей не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства; у тому числі в будь-кому разі питання соціальних виплат чи зміни реєстрації дитини є позовним провадженням, а про майбутні правовідносини судочинство не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Тому суддя доходить висновку, що С.Загорбенському слід відмовити у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження; окрім цього у заяві допущено ряд граматичних помилок, - заявник вказаний невірно і в резолютивній частині однаково є ОСОБА_1 , а правильно ОСОБА_2 , - що убачається вже із доданої копії Свідоцтва про народження дитини і паспорта особи.

Керуючись ст. ст. 260, 315, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 (вірно ОСОБА_2 ), заінтересована особа ОСОБА_3 , - про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя