Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/199/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2024 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Федченко Л.В.,

справа № 677/199/23,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

предмет позову про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння,

представник позивача - ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу в порядку загального позовного провадження.

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач ОСОБА_5 звернулась до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, який в ході судового розгляду уточнила, та просила: припинити право власності ОСОБА_2 за заповітом на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати: оплату судового збору та витрати на професійну правову допомогу, розмір яких буде надано додатково.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку підтверджується Інформаційною довідкою, отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також технічним паспортом на будинок, копії яких додаються. Співвласником 1/2 частини цього ж будинку на праві спільної часткової власності тривалий час була громадянка ОСОБА_6 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, залишивши свою частину будинку у спадок за заповітом своєму онукові ОСОБА_2 . Спадкова справа перебуває у провадженні приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Папки Т.В.

У визначений законом строк відповідач спадщину не прийняв, з відповідною заявою до нотаріуса не звернувся, свідоцтво про право на спадщину не отримав, право власності на частку у домоволодінні не набув, що свідчить про фактичну відмову від майнових претензій щодо спільного майна. Відтак, за чотири з половиною роки, що минули з моменту смерті ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_2 не вчинив жодних дій щодо набуття права власності на спадкове майно. Жодних витрат по утриманню будинку відповідач не поніс і не несе. Цей факт підтверджується тим, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень власником 1/2 частини будинку до цього часу зазначена покійна ОСОБА_6 .

Згідно чинного цивільного законодавства, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст.1272 ЦК України).

Вищі судові інстанції України неодноразово наголошували на тому, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на зчинення цих дій. Отже заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, який був скасований ухвалою суду від 02.09.2021 року не є непереборною силою та істотними труднощами, оскільки з цього часу минуло більше ніж півтора року.

Разом з цим, якщо особа, яка має суб`єктивне право (право власності), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що відмовляється від права власності, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право суперечитиме її попередній поведінці і має призводити до припинення зазначеного права. Ця правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2022 у справі № 126/2200/20.

Крім цього, відповідач отримав у спадок від покійної баби ОСОБА_6 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак має власне житло. Наявність у відповідача іншого житла, факт неприйняття ним спадщини, а також те, що припинення права власності на частку майна не завдасть суттєвої шкоди інтересам співвласника, є підставою для припинення його права власності у спірному майні навіть за умови його набуття.

Відповідно до ч. 2 статті 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В даному випадку ця умова не може бути застосована по відношенню до ОСОБА_2 , оскільки він не набув права власності на частку у спільному майні і залучений до справи в якості відповідача виключно як спадкоємець за заповітом.

Крім цього, згідно статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Ці вимоги відповідачем протягом усього часу існування будинку не виконувались і не виконуються.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов, у якому просив у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього відмовити повністю. Вказав, що його баба ОСОБА_6 залишила після смерті свою частину домоволодіння у спадок за заповітом. Вказав, що позивач у своїх твердженнях суперечить собі: стверджує, що ОСОБА_2 не прийняв спадщини, не звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, свідоцтво про право на спадщину не отримав, право власності на частку у домоволодінні не набув, що свідчить про відмову від майнових претензій щодо спільного майна, при цьому вказує, що відповідач отримав у спадок квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначив, що є маніпулютивним твердження позивача, що за 4 роки, що минули з дня смерті спадкодавця, відповідач не вчинив жодних дій щодо набуття права власності на спадкове майно, доказом чого є інформація з реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області у справі № 677/1047/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності за клопотанням позивача накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 та заборонено вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження 1/2 частки вказаного будинку та передачу її в оренду та користування третім особам, та вказаний арешт був скасований ухвалою Красилівського районного суду 02.09.2021 року, проте позивач звернувся з апеляційною скаргою до Хмельницького апеляційного суду, через що було від терміновано вступ у дію даної ухвали. У зв`язку з даним обтяженням у нього не було можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. В жовтні та листопаді 2021 року відповідач був у офіційних відрядженнях у Словацькій республіці та Королівстві Іспанії, у листопаді та грудня 2021 року відповідач був у відрядженнях в межах України (в інших областях), через що не мав можливості займатись питанням щодо отримання свідоцтва про право на спадщину. Також вказав, що отримання свідоцтва про право на спадщину є вартісним і часозатратним процесом, тому для цього необхідна документація, що стосується зазначеного домоволодіння, договори купівлі-продажу і т.д., проте, така документація після смерті спадкодавця не знайдена, а позивач, на його прохання, відмовив у наданні йому документів. Наразі, частина документів для отримання свідоцтва про право на спадщину на спірне домоволодіння вже виготовлена.

Також відповідач вказав, що хибним є твердження позивача щодо невчинення ним жодних дій щодо набуття права власності, оскільки він подавав заяву нотаріусу про прийняття спадщини на спірне домоволодіння, також у справі № 677/1047/17 він звертався з клопотанням щодо залучення його до участі у справі в якості правонаступника, та ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 25.01.2019 був залучений як сторона по справі. Вчинення ним таких дій свідчить про те, що він не лише заінтересований, але й бажає отримати свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Щодо твердження позивача про невдалі спроби його розшукати та вийти з ним на контакт, вказав, що позивач окремо, а також разом із представником позивача ОСОБА_3 неодноразово мали телефонні розмови та особисті зустрічі з відповідачем, на яких вирішувались питання щодо фактичного поділу будинку; купівлі-продажу домоволодіння (як викупу частки відповідача, продажу домоволодіння); утримання домоволодіння та несення витрат на нього; доступу відповідача на територію домоволодіння та в житловий будинок. Позивач доступу до домоволодіння відповідачу не надавав.

Щодо твердження позивача, що він (відповідач) не виконує вимог щодо прийняття участі у витратах щодо утримання майна, вказав, що позивач не надала доказів щодо утримання нею будинку та доказів щодо невиконання своїх зобов`язань відповідачем.

Твердження позивача, що припинення його права власності на частку у спірному майні не завдасть суттєвої шкоди інтересам відповідача, оскільки він має у власності квартиру за адресою АДРЕСА_3 , є хибним, оскільки на даний час зазначеної квартири в його власності немає. Посилаючись на те, що норма ч. 5 ст. 1268 ЦК України є імперативною, вказав, що позивач у даному випадку порушує права відповідача, який залучений до участі у справі, як особа, якій належить спадщина, а саме 1/2 частки домоволодіння.

Представник позивача ОСОБА_3 подав відповідь на відзив, у якій вказав, що доказів того, що відповідач ОСОБА_2 спадщину не прийняв, свідоцтво про право на спадщину не отримав, право власності на частку у домоволодінні не набув, що свідчить про його фактичну відмову від майнових претензій щодо спільного майна. Доказів того, що відповідач подав заяву про прийняття спадщини також не надано. Разом з цим, ОСОБА_2 визнає, що за відсутності свідоцтва про право на спадщину та інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень «відповідач не є офіційно співвласником даного домоволодіння». Перебування відповідача у закордонних відрядженнях у жовтні-листопаді та в листопаді-грудні 2021 року не підтверджено жодними належними і допустимими доказами. Вказав, що існує спеціальний механізм для подання заяви про прийняття спадщини за межами України через консульські установи України, а саме по собі проживання спадкоємця за межами України не є поважною причиною пропуску для прийняття спадщини. Не заперечив щодо твердження відповідача про спроби досудового врегулювання спору між сторонами, вказавши, що такого не сталось з підстав, наведених відповідачем, при цьому, не відповідає дійсності твердження, що відповідач виявляв бажання про надання йому доступу до домоволодіння.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 вимоги позову підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 подав до суду заяву, у якій щодо задоволення позову заперечив, просив стягнути з позивача на користь відповідача 20000 грн витрат на правничу допомогу, справу розглянути у його та відповідача відсутність.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

17.03.2023 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

26.07.2023 постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказу, та зобов`язати приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Папку Т.В., до 21.08.2023 надати Красилівському районному суду Хмельницької області належним чином завірену копію спадкової справи №2-2019 від 10.01.2019, номер у спадковому реєстрі 63588993, до майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.07.2023 протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування з архіву суду справи № 677/1047/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, у матеріалах якої міститься копія спадкової справи № 2-2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

26.07.2023 ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння,- залишено без руху внаслідок порушення вимог п.3 ч. 3 ст. 175, ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

27.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 16.10.2015 є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: по АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 306563587 від 04.08.2022, № 340204010 від 24.07.2023 власником іншої частини (1/2) житлового будинку АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, в тому числі і на належну їй на праві власності 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: по АДРЕСА_1 .

Згідно з заповітом від 06.11.2018, засвідченим 06.11.2018 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В., реєстровий № 2213, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила наступне заповідальне розпорядження: все своє майно, як рухоме, так і нерухоме, що належатиме їй на день смерті, і на що за законом вона матиме право, заповіла своєму внуку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_2 прийняв спадщину ОСОБА_6 , подавши 10.01.2019 року приватному нотаріусу Хмельницького міського нотаріального округу Папці Т.В. заяву про прийняття спадщини, в тому числі і щодо частки в праві власності на житловий будинок та на земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією спадкової справи № 2-2016, заведеної приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В. до майна ОСОБА_6 , 25.09.2019 року приватним нотаріусом Папкою Т.В. на ім`я ОСОБА_2 , на підставі його заяви від 25.09.2019 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його баби ОСОБА_6 на спадкове майно, яке складається з: 1) квартири АДРЕСА_4 ; 2) квартири АДРЕСА_5 .

В провадженні Красилівського районного суду Хмельницької області знаходилась справа № 677/1047/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. В матеріалах вказаної справи міститься копія спадкової справи № 2-2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , надіслана на адресу суду 13.05.2019 року приватним нотаріусом Папкою Т.В.. У даній спадковій справі міститься вказана вище заява ОСОБА_2 від 10.01.2019 року про прийняття спадщини ОСОБА_6 (а.с. 108, справи № 677/1047/17). Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 13.02.2020 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 , та залучено до участі у справі відповідачем ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_6 .. Представник позивач ОСОБА_3 ухвалу суду про залучення до участі у справі відповідачем ОСОБА_2 , отримав 26.02.2020 року, що підтверджується матеріалами справи № 677/1047/17 (а.с. 150). Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 02.09.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, залишено без розгляду відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 21.10.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу суду від 02.09.2021 року про залишення позову без розгляду без змін.

Вищевказане свідчить про обізнаність станом на 26.02.2020 року сторони позивача про прийняття ОСОБА_2 спадщини ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

V. Оцінка суду

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Визначення (зміна) предмета, підстав позову у спорі - це право, яке належить виключно позивачу. Натомість, установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Позивач ОСОБА_1 в порядку ст. 365 ЦК України просила припинити право відповідача ОСОБА_2 на частку у спільному майні, визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_6 не прийняв, свідоцтво про право на спадщину щодо 1/2 частини спірного домоволодіння не отримав, право власності на частку у домоволодінні не набув, що свідчить про його фактичну відмову від майнових претензій щодо спільного майна, доказів того, що відповідач подав заяву про прийняття спадщини не надано; відповідач, як співвласник, не бере участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, та у відповідача є інше житло.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про нотаріат» неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Також, згідно з статтею 67 Закону України «Про нотаріат» для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцям необхідно подавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

Як встановлено судом, у матеріалах нотаріальної справи № 2-2016, заведеної приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Папкою Т.В. до майна ОСОБА_6 , 25.09.2019 року на ім`я ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на спадкове майно, яке складається з: 1) квартири АДРЕСА_4 ; 2) квартири АДРЕСА_5 .

Заява ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцю ОСОБА_6 1/2 частину спірного домоволодіння в матеріалах нотаріальної справи № 2-2016 відсутня.

Разом з тим, як слідує із відзиву, правовстановлюючі документи на належну ОСОБА_6 1/2 частину спірного домоволодіння після смерті спадкодавця не знайдені, та відповідачем вживаються дії для виготовлення документів, необхідних для отримання свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який є спадкоємцем ОСОБА_6 за заповітом, належним чином, та у межах шестимісячного строку з часу відкриття спадщини прийняв спадщину ОСОБА_6 .

Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: по АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на праві власності, належить її спадкоємцю ОСОБА_2 з часу відкриття спадщини, тобто з 06.01.2019 року.

Відповідно до ч. 11 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена, а тому відповідач ОСОБА_2 , після отримання ним відповідних правовстановлюючих документів на нерухоме майно спадкодавця, не обмежений у строках та не позбавлений права звернення до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом - щодо належного спадкодавцю ОСОБА_6 спадкового майна, спадкові права на яке відповідачем ще не оформлені.

Стосовно вимоги позивача про припинення права власності відповідача на частку в майні згідно з положеннями ст. 365 ЦК України, суд зауважує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 19.02.2014 року у справі № 6-4цс14 вказав, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 365 ЦК України врегульовано порядок припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, тобто примусове припинення.

Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

В постанові Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі № 489/1754/19 (провадження № 61-11099св21)зазначено, що стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Верховний Суд у вказаній постанові розтлумачив, що при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Верховний Суд у цитованій постанові від 31.01.2024 року у справі № 489/1754/19 вказав, що таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування положень статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, що викладено у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 року в справі № 219/1551/17, від 27.04.2021 року в справі № 524/2579/18, від 29.01.2021 року в справі № 629/511/17, від 24.11.2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21), при цьому зазначив, що правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, для вирішення спору щодо припинення права відповідача ОСОБА_2 на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника позивача ОСОБА_1 суду необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто, чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника ОСОБА_2 , та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У даній справі позивачем, як співвласником майна, не доведено обставини, що підтверджують заявлену вимогу щодо примусового припинення права відповідача на частку у спільному майні, та не подано докази, які б підтверджували визначені ч. 1 ст. 365 ЦК України правові підстави для припинення за рішенням суду права ОСОБА_2 на частку у спільному майні.

Так, у справі відсутні докази:

- які б підтверджували виконання, чи не виконання відповідачем зобов`язання брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), як і не надано доказів того, що позивач утримує належну їй частку будинку АДРЕСА_1 ;

- не надано доказів, що будинок АДРЕСА_1 є неподільною річчю;

- що спільне володіння і користування сторін будинком АДРЕСА_1 є неможливим;

- що припинення права ОСОБА_2 на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 288,1 кв.м., житловою площею 122,9 кв.м. не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

При цьому, суд зауважує, що навіть за наявності у відповідача ОСОБА_2 іншого житла, або за наявності у відповідача права на користування житловою площею у квартирі, належній на праві власності його батькам, враховуючи, що частки сторін у спільному спірному майні є рівними, припинення права ОСОБА_2 на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 288,1 кв.м., житловою площею 122,9 кв.м., може завдати істотної шкоди майновим інтересам відповідача.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позивачем не доказано обставини, що підтверджують заявлені позовні вимоги, а, отже, відсутні правові підстави для примусового припинення за рішенням суду права ОСОБА_2 на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 , а тому позовна вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні задоволенню не підлягає.

Окрім того, частиною 2 статті 365 ЦК України визначено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивач у даній справі не піднімала питання щодо грошової або іншої матеріальної компенсації відповідачу вартості його частки спірного будинковолодіння, та посилається на те, що норма ч. 2 ст. 365 ЦК України у даних правовідносинах не може бути застосована, оскільки ОСОБА_2 не набув права власності на частку у спільному майні, та залучений до участі в справі, виключно як спадкоємець за заповітом.

З приводу вказаного твердження позивача суд зауважує, що оскільки ОСОБА_2 станом на дату звернення позивача до суду та дату розгляду справи не отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірне майно, то у нього відсутнє лише право розпоряджатись своєю часткою у спірному майні, при цьому, як встановлено вище, спірна частина житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_2 з часу відкриття спадщини - з 06.01.2019 року, та він має право володіти та користуватися спірним майном.

Позивачем ОСОБА_1 вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України у даній справі не виконані - вартість 1/2 частки спірного майна на депозитний рахунок Красилівського районного суду Хмельницької області, не внесена, що є додатковою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

Зважаючи на те, що судом встановлена відсутність підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 , суд доходить висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на належну ОСОБА_2 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 задоволенню також не підлягає.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

П.п. 1-3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.2023 року між відповідачем та адвокатом Терличем В.Г. укладено договір про надання професійної правничої допомоги (а.с. 132). Згідно п.4.4. Вищевказаного договору сторони погодили гонорар адвокату за надання ОСОБА_2 правничої допомоги в сумі 20000 грн.

Згідно квитанції №277585 від 30.06.2023 ОСОБА_2 сплачено адвокату Терличу В.Г. 20000 грн плати за надання правничої допомоги у справі №677/199/23.

Представник позивача адвокат Сподаренко О.М. в судовому засіданні не оспорював розмір заявлених представником відповідача витрат на правничу допомогу, при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат покладався на розсуд суду.

Враховуючи, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу у даній справі підтверджуються належними, достатніми та допустимими доказами, представник позивача не оспорив розмір витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що вимога про стягнення з позивача на користь відповідача 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 137,141, 142, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 317, 321, 358, 360, 365, 1216, 1217, 1268-1270 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20000 гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду області через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 23.10.2024.

Суддя Р. В. Вознюк