Справа № 953/4823/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2024 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.,

при секретарі Веремійчик Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Межева Інна Миколаївна(м. Харків, вул..Астрономічна, б.15) про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання домоволодіння спільною сумісною частковою власністю, визнання частки у спільному домоволодінні,

В С Т А Н О В И В:

18.03.2021 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просив суд: Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , визнати домоволодіння по АДРЕСА_3 спільною частковою власністю та визначити частку у спільному домоволодінні по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її цивільний чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач стверджує у позові, що з ОСОБА_3 вони жили у цивільному шлюбі з 16 жовтня 2009 року по день його смерті. Спадкова справа після його смерті відкрита приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Межевою І.М. Спадкоємцем першої черги є донька померлого ОСОБА_2 , 1977 р.н., яка звернулась з оформленням спадщини після смерті ОСОБА_3 . Позивач також написала заяву про вступ до спадщини після смерті ОСОБА_3 та отримала від нотаріуса Витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 15.10.2021 року, однак їй пояснила нотаріус, що виключно у суді можна позивачу відстояти своє право на оформлення спадщини після смерті цивільного чоловіка.

Позивач та померлий мешкали постійно однією сім`єю за адресою АДРЕСА_3 та вели спільне господарство, піклувались один за одним, робили ремонт та добудову, мали спільний сімейний бюджет: померлий чоловік отримував невелику пенсію, позивачка отримувала пенсію та гроші за оренду земельних ділянок у розмірі близько 30000 (тридцяти тисяч) грн. на рік.

Спірний будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_3 цивільний чоловік купив за власні кошти в 1974 року.Позивач стверджує, що з цивільним чоловіком на сумісні кошти, а більшою частиною на кошти позивачки зробили у будинку капітальний ремонт, а саме: штукатурили в будинку стіни, змінили металопластикові вікна, клеїли шпалери, змінили паркан, робили ремонт гаражу, змінили труби опалення у З кімнатах. Добудували прибудову до літньої кухні В1 та тамбур в 2016 році.В цих підстав позивач вважає, що домоволодіння є спільною частковою власністю. Просить суд визначити частку у спільному будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 . Фактично за період спільного проживання сторін однією сім`єю, за рахунок позивача було відновлено, побудовано та здійснено суттєві поліпшення всього домоволодіння за адресою: по АДРЕСА_3 .

Позивач зазначила, що проживає у спірному домоволодінні, слідкує за ним, прибирає будинок та прилежну територію до нього, сплачує усі комунальні платежі. Дочка померлого цивільного чоловіка не проти мого проживання у спірному домоволодінні за адресою: по АДРЕСА_3 . За кошти позивача та дочки ОСОБА_2 були влаштовані похорони ОСОБА_3 , до смерті її цивільного чоловіка вони часто спілкувалися та приходили один до одного.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 25.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

19.04.2021 року на адресу суду надійшов письмовий відзив від представника відповідача, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає ті обставини, що позивач зазначає, що позовна заява не містить підтверджень, що під час строку, протягом якого стверджується спільне проживання у поясненнях, позивачка та спадкодавець не перебували в інших шлюбах, а це є найпершою умовою у визначенні питання встановлення такого факту. Прибудови були зведені в 1975 році, тамбур В1 у 1980 році, санвузол, 1980 році гараж у 1977 році, огорожа в 1980 році. А вікна були куплені відповідачкою на її особисті кошти для ОСОБА_3 , та довгий час стояли в спірному будинку в очікуванні ремонтних робіт. Має важливе значення той факт, що позивачка намагається порівняти стан домоволодіння у 1974 році та у 2021 році. Хоча це не є правильним. Якщо вона стверджує, проживання зі спадкодавцем з 2009 року, то порівняння вартості має бути між 2009 роком та 2021 роком, при цьому необхідно було чітко визначити вартість майна саме на момент, що передував доказуваним поліпшенням. Також не зазначено і не доведено, що будинок істотно збільшився у своїй вартості саме внаслідок проведення переобладнання та ремонтних робіт, встановити розмір трудових і грошових затрат кожної сторони - неможливо. Спадкоємцем першої черги є донька померлого ОСОБА_2 , 1977 р.н., яка своєчасно звернулась з оформленням спадщини після смерті ОСОБА_3 , а відповідачка безпідставно проживає у спірному будинку, оскільки у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок та ніяких правових документів не було оформлено на позивача.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.06.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.09.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.04.2023 року зупинено провадження у справі до набрання законно сили рішенням по справі №953/9926/21.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.04.2023 року позивачу відмовлено у відкладенні розгляду справи на період військового стану.

Ухвалою суду від 16.01.2024 року відновлено провадження у даній справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.10.2024 року позивачу відмовлено у прийнятті уточнених позовних заяв від 07.09.2021 та 31.07.2024.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.10.2024 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Міщенко О.В. в судове засідання не з`явились, представник позивача подала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, представник відповідача адвокат Світлична Я.О. надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначила про затягування позивачем розгляду справи, несвоєчасне необґрунтоване заявлення клопотань, яке розцінюється, як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмови в задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 26.06.1974 року ОСОБА_3 придбав будинок за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажи від 26.06.1974 року (а.с. 16-17). Згідно штампу КП «ХМБТІ» Харківської міської про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_4 , зареєстровано за ОСОБА_3

Назву «вулиця Правдинська» змінено на «вулиця Старий Куток» згідно з розпорядженням Харківського міського голови №7 від 02.02.2016 «Про перейменування об`єктів топоніміки м. Харкова» на підставі рішення 4 сесії 7 скликання Харківської міської ради № 156/16 від 24.02.2016 «Про впорядкування найменувань об`єктів топоніміки м. Харкова».

Позивачем надано до суду копію технічного паспорту на будинок АДРЕСА_3 та звіт про оцінку будинку АДРЕСА_3 , однак жодних доказів щодо зміни номеру будинку з АДРЕСА_5 , або про належність померлому будинку АДРЕСА_3 в матеріалах справи не має.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданого Виконавчим комітетом Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області. (а.с. 7).

Посилання позивачки на інформацію надану Виконавчим комітетом Циркунівської сільської ради Харківського району, Харківської області, що актовий запис про смерть ОСОБА_3 зроблено за її заявою не може однозначно свідчити про її участь в його житті, похованні.

З відмови приватного нотаріуса ХМНО Межевої І.М. також вбачається, що ОСОБА_1 , звернувшись із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 не надала документи, що підтверджують родинні стосунки з померлим.(а.с.27)

З матеріалів копії спадкової справи, що надана приватним нотаріусом ХМНО Межевою І.М. на виконання ухвали суду вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернулася відповідач ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 (цивільна дружина), його колишня дружина ОСОБА_5 та з заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_6 звернулася дочка померлого ОСОБА_7 . Відповідно до інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова, станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

04.09.2023 Київським районним судом м.Харкова у рішенні по цивільній справі №953/9926/21 відмовлено ОСОБА_5 , колишній дружині ОСОБА_3 , що перебувала в шлюбі з померлим з 15.12.1973 до 03.11.1981 у визнанні права власності на частину будинку АДРЕСА_3 , в тому числі з підстав ненадання доказів про належність померлому будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до копії паспорту позивачки ОСОБА_1 , вона з 05.04.1988 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 . (а.с.13 звор) та з 01.04.2005 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , 1953 р.н.

Суд зазначає, що протягом підготовчого провадження у справі та судового розгляду позивачем не було надано будь-яких доказів, на підтвердження спільного проживання зі спадкодавцем, твердження позивача про наявність свідків, які можуть підтвердити вказані обставини не є обґрунтованим, оскільки позивачем не було заявлено відповідного клопотання, будь-яких інших доказів з цього приводу до суду не представлено.

Надані позивачем до звіту про оцінку будинку за АДРЕСА_3 копії товарних чеків на вікна та будматеріали за 2016-2017 року суд розцінює критично, оскільки вони не містять жодних відомостей про продавця та покупця, звіт про оцінку вартості майна не містить застереження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та посилання на період проведення ремонту, прибудови.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.

Пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у статті 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_3 проживали однією сім`єю в період з 2009 до 2020 року без реєстрації шлюбу, позивачем не надано жодних доказів. При цьому, в паспорті позивачки міститься штамп про реєстрацію шлюбу з іншим чоловіком з 01.04.2005 ОСОБА_8 і відомостей про розірвання шлюбу або інших підстав його припинення до суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Сімейного кодексу України жінка та чоловік одночасно можуть перебувати лише в одному шлюбу.

Разом з тим, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року, справа № 552/6659/16-ц, провадження № 61-36768св18.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 761/38043/17, провадження № 61-47739 св 18.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю позивач надав квитанції про придбання будівельних матеріалів на облаштування прибудови, проте, з вказаних квитанцій не вбачається, хто саме та за які кошти їх купляв, оскільки в них споживачем та платником не зазначено будь-яких прізвищ, доказів на спростування вказаного надано не було.

Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю, доказів про наявність спільного бюджету у сторін, доказів на підтвердження спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (61-3071св21).

У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказів того, що сторони виконували спільний ремонт(будівництво), наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин ОСОБА_1 не надано.

Доводи позивача щодо спільного його проживання з ОСОБА_3 , тобто постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, не знайшли свого підтвердження та ОСОБА_1 не надано суду достатні, належні, допустимі та достовірні доказів про наявність у них сімейних стосунків, спільного сімейного господарства, як і про належність померлому будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21)).

Разом з тим, позивачем не доведено факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , у зв`язку з чим суд приходить про відмову у визнанні за позивачем права власності на частку спірного будинку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 247, 259, 263-265, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Межева Інна Миколаївна(м. Харків, вул..Астрономічна, б.15) про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання домоволодіння спільною сумісною частковою власністю, визнання частки у спільному домоволодінні відмовити.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: