КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 жовтня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Ільєвої Т.Г. в м. Київ 16 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В серпні 2023 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 60735,55 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 09 грудня 2010 року. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву, сторонами відповідно до ст. 634 ЦК України було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому збільшився до 49440 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах кредитного ліміту.

В порушення умов договору свої зобов`язання відповідач не виконала, внаслідок чого станом на 17 липня 2023 року має заборгованість в розмірі 60735,55 грн., з яких 49433,97 грн. - заборгованість за кредитом, 11301,58 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованість за комісією, 0,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 49433,97 грн. та судові витрати 2684 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення відсотків, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, покласти на відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що встановивши обставини надання відповідачу кредиту, який не було повернуто, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом, враховуючи погоджений сторонами розмір базової процентної ставки за користування кредитом - 3 % на місяць (36 % річних) на залишок заборгованості, про що зазначено в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаній відповідачем 10 грудня 2010 року. В даній довідці сторони погодили також інші умови кредитування, а саме тип кредитної лінії - поновлювальна, пільговий період - 30 днів, валюта рахунку - гривня, базова відсоткова ставка - 3 % на місяць, розмір щомісячного платежу - 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним, також обумовлено порядок нарахування пені за наявності прострочення по кредиту. Заперечень щодо підпису в указаній довідці відповідачем не надано.

Отже, своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що їй було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг, а саме кредитування. Після ознайомлення з умовами кредитування (підписанням зазначеної довідки), розпочато використання кредитних коштів, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку. Отже, висновок суду про відсутність погодження умов кредитування є незаконним, безпідставним і помилковим.

Вказував, що узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог зі стягнення заборгованості за процентами.

Наводив правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 12 квітня 2022 року в справі № 628/3327/15, від 13 жовтня 2021 року в справі № 202/2530/20, від 24 червня 2021 року в справі № 369/6441/20, у якій Верховний Суд наголошував на погодженні умов кредитного договору шляхом підписання довідки про умови кредитування.

Наводив правові висновки Верховного Суду в постановах від 04 листопада 2020 року в справі № 534/1072/18-ц, від 20 жовтня 2020 року в справі № 456/3643/17, від 04 грудня 2019 року в справі № 750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року в справі № 572/1169/17, від 12 лютого 2020 року в справі № 382/327/18-ц, від 26 лютого 2020 року в справі № 355/1091/17 про те, що оскільки сторонами було погоджено процентну ставку, а у розрахунку банку проценти за користування кредитом визначено за різними ставками, то суду слід було визначити і стягнути заборгованість за процентами відповідно до положень закону та підписаної відповідачем заяви.

Наголошував, що місцевим судом помилково зазначено про відсутність погодження розміру відсотків з відповідачем, проігноровано факт погодження з відповідачем умов кредитування в довідці про умови кредитування та безпідставно відмовлено у їх задоволенні з посиланням на непогодження таких умов.

Зауважував, що з урахуванням наявності в матеріалах справи доказів ознайомлення та погодження відповідача з розміром відсоткової ставки, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 не можуть бути застосовані.

Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано. Відповідач не зверталася до банку задля розірвання договору, а навпаки погодилася з його умовами та прийняла їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувалася кредитною карткою та частково сплачувала заборгованість.

Наводив правові висновки Верховного Суду в постанові від 23 січня 2018 року в справі № 775/7704/15 про те, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 19).

Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердила, що вона згодна з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Крім того, 10 грудня 2010 року ОСОБА_1 підписала іменну довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій сторони погодили тип карти та кредитної лінії, пільговий період, валюту картрахунку, розмір базової процентної ставки в місяць (3 %) та розмір щомісячних платежів (7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості), а також строк їх внесення, розмір комісії та пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір і порядок нарахування штрафу, своїм підписом підтвердивши, що з фінансовими умовами надання платіжної картки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена (а. с. 20).

На а. с. 46 - 47 знаходиться копія паспорту відповідача.

На а. с. 21 - 45 знаходиться витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

На а. с. 3 - 16 знаходиться розрахунок заборгованості за договором б/н від 09 грудня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 в тому числі станом на 17 липня 2023 року.

На а. с. 17 - 18 знаходяться довідки про видачу ОСОБА_1 кредитних карток, остання з яких видана 23 жовтня 2018 року з терміном дії до кінця липня 2022 року, а також довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , згідно якої кредитний ліміт, встановлений в розмірі 300 грн., в подальшому збільшено до 49440 грн.

На а. с. 55 - 83 знаходиться копія виписки по рахунку ОСОБА_1 за договором б/н за період з 09 грудня 2010 року по 20 липня 2023 року, баланс на кінець періоду дорівнює сумі заявленої до стягнення суми заборгованості - 60735,55 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказувало на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості в частині тіла заборгованості за кредитом в сумі 49433,97 грн. та судового збору в розмірі 2684 грн., суд першої інстанції виходив із того, що АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір б/н від 09 грудня 2010 року, на підставі якої відповідачем був отриманий кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, а також кредитна картка з кредитним лімітом, і погодився з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованість за тілом кредиту в розмірі 49433,97 грн.

Законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договору також не оскаржувала.

Оскільки судове рішення оскаржується в апеляційному порядку лише в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, то переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Відмовляючи в позові в частині стягнення заборгованості за відсотками, з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Отже, надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов і правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяви позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При цьому, посилаючись на наведену постанову Великої Палати Верховного Суду, судом першої інстанції не з`ясовано, чи є процесуально виправданим врахування правової позиції, викладеній в цій постанові, та чи є обґрунтованою відмова в позові з урахуванням конкретних обставин справи і наявних в ній доказів.

Так, відмовляючи в позові в частині стягнення заборгованості за відсотками з підстав недоведеності згоди сторін щодо умов договору в цій частині, суд першої інстанції залишив поза увагою, що банком на підтвердження обставин, якими обґрунтовано його вимоги, надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN86969, ОСОБА_1 (а. с. 20), підписану 09 грудня 2010 року відповідачем, в якій відповідач погодилася з умовами надання кредиту, в тому числі з розміром процентної ставки 3 % на місяць, процентної ставки на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 4,5 % річних та іншими умовами.

В цей же день, 09 грудня 2010 року, відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн. на картку НОМЕР_2 (а. с. 17).

Отже, умови кредитування щодо сплати процентів передбачені безпосередньо в довідці, особисто підписаній відповідачем, що судом першої інстанції залишено поза увагою і зроблено помилковий та передчасний висновок про недоведеність позову в частині стягнення заборгованості за відсотками.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, отримувала кредитні кошти та частково погашала кредитну заборгованість, що підтверджується випискою з рахунку (а. с. 55 - 83).

Апеляційний суд також враховує доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», що у даній справі розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано. Відповідач не зверталася до банку задля розірвання договору, а навпаки погодилася з його умовами та прийняла їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувалася кредитною карткою та частково сплачувала заборгованість, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для нарахування відсотків за користування кредитними коштами і їх розміру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Отже, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги позивача, що місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, виходячи з положень ст. 1048 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та умов договору, які були погоджені з відповідачем.

При цьому судом першої інстанції безпідставно не надано оцінки наявній в матеріалах справи довідці про умови кредитування, підписаній відповідачем, в якій сторони узгодили всі умови договору, та відповідно не враховано правові висновки Верховного Суду в постановах від 12 квітня 2022 року в справі № 628/3327/15, від 13 жовтня 2021 року в справі № 202/2530/20, від 24 червня 2021 року в справі № 369/6441/20, у якій Верховний Суд наголошував на погодженні умов кредитного договору шляхом підписання довідки про умови кредитування.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови про стягнення заборгованості за відсотками ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

Виходячи із наведеного, оскільки заборгованість за відсотками позичальником повернута не була, банк отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення відсотків за користування кредитом, розмір яких погоджено у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування, та які згідно розрахунку заборгованості станом на 17 липня 2023 року складають 11301,58 грн., даний розмір заборгованості відповідачем не спростований.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині, із прийняттям нової постанови про задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками в розмірі 11301,58 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками і прийняти в цій частині нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ вул. Грушевського 1-д ) заборгованість за відсотками в розмірі 11301,58 грн. та судовий збір в розмірі 4026 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.