Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2310/23

Номер провадження: 2/511/40/24

24 жовтня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Теренчук Ж. В.,

секретаря судового засідання Ніколас С.О.,

за участю:

представника відповідача адвоката Магери Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви.

01.08.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати спільною сумісною власністю майно, придбане нею та відповідачем під час спільного проживання в шлюбі та визнати за за нею право власності на: - 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 ; - на 1/2 частину автомобіля «ВАЗ 21093», 2001 року випуску; - на 1/2 частину мотоблоку; - на 1/2 частину причепу від автомобілю.

Позов мотивований тим, що 08 жовтня 1988 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від цього шлюбу сторони мають трьох дітей. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 вересня 2021 року шлюб між сторонами розірвано, тобто сторони перебували у шлюбі з 1988 року по 2021 рік.

За час перебування у шлюбі з відповідачем вони придбали наступне майно: - будинок АДРЕСА_1 ; - автомобіль марки «ВАЗ 21093», 2001 року випуску; - причіп від автомобілю, модель «814000», 2003 року випуску;- мотоблок. Проте, на цей час у позивачки не має правовстановлюючих документів на це майно, так як відповідач утримує їх у себе.

Про те, що транспортні засоби були придбані в період шлюбу наявна інформація, отримана із Регіонального Сервісного Центру ГСЦ МВС в Одеській області, де автомобіль«ВАЗ 21093», 2001 року випуску та причіп до цього часу зареєст ровані на ім"я відповідача.

Будинок, який вона просить визнати спільною сумісною власністю також оформлений на ім"я відповідача, подружжя володіє та проживає в ньому з 1989 року, також у будинку є особисті речі позивачки.

Тому просила позов задовольнити та визнати за нею право власності на частину вишепереліченого майна, а також вселити її в будинок по АДРЕСА_1 , так як відповідач перешкоджає їй у проживанні.

Процесуальнів дії у справі.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.08.2023 позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху. (а.с.26)

Ухвалою суду від 29.08.2023 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. (а.с.32)

Ухвалою суду від 13.06.2024 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. (а.с.96)

Позиції сторін в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача адвокат Зозулянський Дмитро Олександрович приймав участь в підготовчому судовому засіданні, а потім надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача адвокат Магера Р.Ю. в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на частину автомобіля та причепу. В іншій частині позову просив відмовити, так як на будинок не має правовстановлюючихдокументів, даний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя. Також заперечував наявність у нього мотоблоку.

Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе провести розгляд справи за даною явкою.

Судом по справі встановлено фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

08 жовтня 1988 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Ясенівської сільської ради Любашівського району Одеської області, актовий запис № 34 (а.с.11)

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 вересня 2021 року розірвано шлюб між сторонами, що підтверджуєтьсякопією рішення у справі №511/1599/21 (а.с.16)

Відповідно до інформації, викладної у листі Регіонального Сервісного Центру ГСЦ МВС в Одеській області від 17.01.2022 року №31/15-10аз на запит адвоката Зозулянського Д., встановлено, що на ім`яОСОБА_2 зареєстровані наступні транспортні засоби :

-з 11.04.2001 року в ТСЦ 5146 на його ім`язареєстровано автомобіль марки «ВАЗ 21093», 2001 року випуску.

-з 04.12.2003 року в ТСЦ 5146 на його ім`язареєстровано причіп від автомобілю, модель «814000», 2003 року випуску.(а.с.20)

Згідно Довідки про вартість майна, складеної 16.06.2023 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертне бюро «Айстра» за № 403 середньоринкова вартість транспортного засобу автомобіль марки «ВАЗ 21093», 2001 року випуску складає 81277 грн; - середньоринкова ринкова вартість причіпу від автомобілю, модель «814000», 2003 року випуску складає 18285 грн. (а.с.8)

Згідно з Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №274571817 будь-яке нерухоме майно на ім`яОСОБА_2 не зареєстровано. (а.с.10)

Згідно відмітки в паспорті ОСОБА_2 щодо його реєстрації (паспрт КЕ 281905) місце реєстрації відповідача зазначено с. Бецилове Роздільнянського району Одеської області (а.с.13)

Згідно довідки №247 від 03.10.2023 року, виданої старостою Бецилівського старостинського округу позивачка ОСОБА_1 дійсно перебувала на реєстраційному обліку на території Бецилівського старостинського округу за адресою с.Бецилове вул.Молоджіна, 20 з 1990 року по червень місяць 2017 року. (а.с.49)

Нормативно - правове обгрунтування.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Встановлюючи обсяг майна, яке підлягає поділу, необхідно керуватися роз`ясненнями, викладеними у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11, згідно з якими до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Висновки суду.

Суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши останню практику Верховного Суду, дійшов до висновку про задоволення позову частково з наступних підстав.

У пункті 9 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України»(чинному на дату виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Отже, виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Позивач ОСОБА_1 надала суду докази, які свідчать про те, що дійсно в період перебування у шлюбі з відповідачем вони придбали наступне майно, що в свою чергу не оспорюється відповідачем:

-автомобіль марки «ВАЗ 21093», 2001 року випуску;

- причіп від автомобілю, модель «814000», 2003 року випуску.

Дане майно набуто у власність до 1 січня 2004 року, до введення в дію Сімейного кодексу України, а відтак підстави його набуття встановлююються статтями КпШС України, а поділ його належить здійснювати за нормами Сімейного кодексу України.

Придбане майно зареєстровано на ім`я відповідача, що підтверджується наданими суду даними щодо реєстрації транспортного засобу та причіпу Регіональним Сервісним Центром ГСЦ МВС в Одеській області від 17.01.2022 року.

Факт реєстрації спірного майна лише на ім`я відповідача , тобто одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя і такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду , викладеною у постанові від 09 липня 2021 року по справі № 161/8116/19.

Відповідач ОСОБА_2 в свою чергу не спростував презумцію спільності права власності подружжя на вказане майно, а відтак транспортний засіб ВАЗ 21093, 2001 року випуску та причіп модель «814000», 2003 року випуску є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , так як придбані в період шлюбу і їх частки у спірному майні складають по частині.

Тому позов ОСОБА_1 в цій частині належить задовольнити та визнати за нею право власності на частину автомобіля та причіпу.

Щодо вимог позивачки поділити таке майно як мотоблок, то суд ввжажає, що дана вимога не може бути задовлена, так як даних про те, що в період браку сторони придбали таке майно як мотоблок судом не встановлено, жодна із сторін відповідних доказів не надали.

Також позивачка просить визнати за нею право власності на частину будинку по АДРЕСА_1 , зазначивши, що даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому позивачка у позові не зазначає конкретний спосіб набуття права власності на це майно подружжям в період шлюбу ( будівництво в період шлюбу, набуття права власності за договором, спадщина та інше) зазначивши лише про те, що будинок був оформлений на відповідача.

Суд вважає, що дані вимоги позивачки такж не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 182 ЦКУ право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦКУ права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно, які виникли до 2013 року, визнаються дійсними, якщо їх реєстрація була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав відповідно до законодавства державна реєстрація прав не була потрібна.

В свою чергу правовстановлювальні документи це офіційні документи, які підтверджують право володіння певним майном.

Так під час слухання справи у суді сторони не надали суд правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на будинок по АДРЕСА_1 і засвідчують його належність сторонам або іншим особам.

Позивач стверджувала, що в неї відсутні документи на будинок і просила суд їх витребувати у відповідача. В свою чергу представник відповідача суду повідомив, що у ОСОБА_2 документи на цей будинок втрачені і представник заперечував факт придбання цього будинку у власність сторонами.

Доводи позивачки, що будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2 спростовані витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого за відповідачем ОСОБА_2 будь-якого нерухомого майна в Реєстрі не зареєстровано, відтак доказів належності даного будинку подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суду не надано.

Також під час розгляду справи у підготовчому судовому засіданні судом було задоволено клопотання представника позивачки про виклик в судове засідання для допиту в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , явку яких позивач в суд не забезпечив, а тому суд здійснив виклик даних свідків в судове засідання.

Однак жоден із свідків на виклик до суду не прибув.

Між тим суд вважає, що вищенаведені висновки суду не могли бути спростовані показами свідків, так як належність особі нерухомого майна підтверджується належними доказами, якими в даному випадку можуть бути правовстановлюючі документи, відомості із державних реєстрів.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Суд не може збирати доказів, що стосуються предмету спору.

Відтак підстав для задоволення вимог позивачки про визнання за нею права власності на частину будинку по АДРЕСА_1 не має, так як наявність даного нерухомого майна у власності подружжя не підтверджено належними та допустимими доказами.

Оскільки судом не встановлено належність будинку АДРЕСА_1 позивачці, не доведено наявність прав на корситування даним житлом для проживання у позивачки, так як згідно довідки старости села Бецилове остання на території села та громади не проживає з 2017 року, суд не вбачає підстав для задоволення її позову щодо вселення.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Позивачем у справі понесено витрати по оплаті судового збору в розмірі 3323,53 грн.

Позов заявлено на суму 329062 грн, задоволено на суму 49781 грн, що складає 15 % від заявленої суми, відтак стягненню відповідача на користь позивача підлягає 495 грн судового збору (15% від 3323,53 грн.)

На підставі ст. 81, 89, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,- задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на частину майна, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме на - на 1/2 частину автомобіля «ВАЗ 21093», 2001 року випуску, вартістю 81 277 грн, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, дата реєстрації 11.04.2001 року, орган, який здійснив реєстрацію ТСЦ 5146.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на частину майна, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме на 1/2 частину причепу "Путнік модель 814000", 2003 року випуску вартістю 18 285 грн, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, дата реєстрації 04.12.2003 року, орган, який здійснив реєстрацію ТСЦ 5146.

В іншій частину позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати по оплаті судового збору в розмірі 495 грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук