ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 жовтня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 745/526/24

Головуючий у першій інстанції Даньков О. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1394/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Державне спеціалізоване підприємство «Північна Пуща»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Державне спеціалізоване підприємство «Північна Пуща»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (суддя Даньков О.М.), ухвалене у м.Сосниця,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (далі ДСП «Північна Пуща») заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 71 745,3 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 лютого 2024 року по 05 червня 2024 року у розмірі 20 000 грн. Позов мотивовано тим, що позивач працював у відповідача на різних посадах з 21 вересня 2021 року по 22 лютого 2024 року, остання посада пожежник пожежно-рятувального підрозділу «Луб`янка». Наказом відповідача від 18 січня 2024 року №174-ос позивач був звільнений з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін). У день звільнення ОСОБА_1 працював, однак роботодавець належні йому виплати під час звільнення не сплатив. Водночас, у період з вересня 2021 року по лютий 2024 року виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 71 745,30 грн. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що на підставі ст.117 КЗпП України у відповідача виник обов`язок виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2024 року позов задоволено частково; стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 60 370,92 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43 889,59 грн, стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на користь держави судовий збір у розмірі 3028,00 грн; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що згідно з довідкою заборгованість по невиплаченій заробітній платі позивача складає 60 370,92 грн. Середній заробіток за період з 23 лютого 2023 року по 08 серпня 2024 року становить 109 723,95 грн, проте з урахуванням фінансового стану підприємства, справедливого та розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця, суд визначив його у розмірі 40% від встановленої суми 43 889,59 грн.

В апеляційній скарзі ДСП «Північна Пуща» просить вказане рішення суду змінити в частині задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43 889,59 грн, зменшивши суму до 4 000 грн, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Відповідач вказує, що присуджена судом сума стягнення є неспівмірною до: розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум; періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості; підстав, з якими була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірному розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. ДСП «Північна Пуща» звертає увагу, що розмір середнього заробітку, який визначив суд, більше ніж в половину перевищує заявлену позивачем суму, в той час як в матеріалах справи відсутні заяви чи клопотання ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог. За доводами відповідача, суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки не врахував висновки, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц. Вважає, що визначена сума середнього заробітку є неспівмірною із окладом позивача та загальною сумою боргу по заробітній платі, періодом затримки розрахунку, а також поважними обставинами непереборної сили, які зумовили виникнення такої заборгованості з боку відповідача. Крім того, ДСП «Північна Пуща» вважає, що підприємство звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, оскільки він пропущений внаслідок бойових дій.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується лише в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то в іншій частині воно судом апеляційної інстанції не переглядається.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 з 21 вересня 2021 року працював у ДСП «Північна Пуща» на різних посадах, зокрема з 20 квітня 2023 року пожежним Пожежно-рятувального підрозділу «Луб`янка» (а.с.12).

Наказом ДСП «Північна Пуща» №174-ОС від 18 січня 2024 року звільнено ОСОБА_1 22 лютого 2024 року з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін (а.с.43).

Згідно з довідкою відповідача №251 від 19 червня 2024 року сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі перед ОСОБА_1 складає 60 370,92 грн (а.с.37).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У статті 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні - у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року справі № 755/12623/19).

Враховуючи, що ДСП «Північна Пуща» не виплатило ОСОБА_1 у день його звільнення заборгованість по заробітній платі в розмірі 60 370,92 грн, у роботодавця виник обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 лютого 2024 року по 05 червня 2024 року в розмірі 20 000 грн. При цьому розмір такої суми позивачем визначено орієнтовно, розрахунок не наведено.

Суд першої інстанції визначив розмір середнього заробітку за період з 23 лютого 2023 року по 08 серпня 2024 року, чим вийшов за межі позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне провести свій розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в межах позовних вимог.

Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою відповідача розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 922,05 грн (а.с.44).

Кількість робочих днів за період з 23 лютого 2023 року по 08 серпня 2024 року складає 74 дні.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 68 231,7 грн (922,05 х 74).

Враховуючи принцип пропорційності, а також те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати задоволено на 84%, суд апеляційної інстанції визначає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 57 314,63 грн (68 231,7 х 84%).

Однак, враховує наступне.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що за певних умов суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП (див., наприклад, пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).

Верховним Судом було вироблено підхід, при якому, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі №201/8088/21 (провадження № 61-5189св23) та від 22 лютого 2024 року у справі № 754/9761/21 (провадження № 61-11081св23).

Суд першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (43 889,59 грн) врахував фінансовий стан підприємства, справедливий та розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця і з таким розміром погоджується суд апеляційної інстанції. При цьому вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог фактично не призвів до неправильного вирішення справи, оскільки стягнута сума середнього заробітку перебуває в межах визначеної апеляційним судом, розрахованої в межах позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності визначеної суми середнього заробітку не заслуговують на увагу, враховуючи, що вона є меншою за розмір заборгованості із заробітної плати, період прострочення виплати такої заборгованості є тривалим (з вересня 2021 року і станом на час розгляду справи заборгованість не була виплачена).

Посилання ДСП «Північна Пуща» на те, що строки оплати праці пропущені саме внаслідок бойових дій на території України, жодними доказами не підтверджені. Крім того, згідно з довідкою №251 від 19 червня 2024 року заборгованість по невиплаченій заробітній платі мала місце ще до початку бойових дій, а саме у вересні, жовтні, листопаді і грудні 2021 року. Відповідно відсутні підстави стверджувати, що відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці.

Твердження відповідача, що суд не врахував висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, спростовуються текстом оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в якому міститься посилання на вказану постанову, на підставі якої зроблені відповідні висновки.

Наявність відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ДСП «Північна Пуща» не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, враховуючи також те, що більшість з них пов`язані із порушенням трудових прав працівників підприємства - несвоєчасною виплатою заробітної плати.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині і не дають підстав для скасування судового рішення в цій частині, яке постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» залишити без задоволення, а рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: