Справа № 308/2026/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Крегул М.М.,

при секретарі судового засідання - Микуланинець О.І.,

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради , про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що 19.09.2013 року між ним та ОСОБА_3 , було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного упрвління юстиції Закарпатської області, про що зроблений відповідний актовий запис №377.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилися - син - ОСОБА_4 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 орган видачі Громадське самоврядування м.Кішвард та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що спочатку їх сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх трьох років сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення шлюбних відносин. Основною причиною сварок була відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, виховання та догляду дітей.

Позивач вказує, що з лютого 2022 року ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання за кордон і немає намірів повертатися та на даний час кожен проживає своїм життям . В грдні 2023року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та дітей залишено проживати з позивачем. Позивач зазначає , що після припинення шлюбних відносин колишня држина жодного з покладених на неї батьківськиих обовязків не виконує оскільки з моменту окремого проживання та по цей час бачила своїх дітей лише дкілька разів та не виявляє бажання зустрічатися з ними як в добровільному так і в примусовому порядку .

Позивач зазначає що він проживає з дітьми і самостійно виховує дітей , та відповідачка не надавала жодної матеріальної допомоги на утримання спільних синів , самоусунулася від викнання своїх батьківських обовязків та не прояляє до дітей материнської турботи не цікавиться їх життям та не відвідує дітей.

Позивач зазначає у позові, що він особисто з дітьми відвідує лікарів, проводить періодичні та профілактичні медичні огляди дітей, ходить до школи, бере участь у всіх святкуваннях навчального закладу дітей . Більше того, у 2023 році ОСОБА_2 виїхала за кордон і до сьогоднішнього часу не повернулась, доглядом та вихованням дитини не займається.

Отже, позивач вважає, що колишньою дружиною свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні сина є мінімальною та недостатньою, а перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, вона має усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя.

За таких обставин, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_6

.Ухвалою судді від 09.02.2024 року постановлено відкрити провадження у справі та призначити підготовче судове засідання, а розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до Ухвали судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду .

Позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив про те, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити такі у повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, однак, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. При прийнятті рішення просив максимально врахувати інтереси дітей.

Відповідачка ОСОБА_2 в черговий раз у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила , а тому , суд вважає, що у відповідності до ч.3 ст. 223 ЦПК України, справу слід розглянути та вирішити за відсутності такого учасника на підставі наявних у ній доказів та постановити рішення.

Допитана в якості свідка 16.05.2024 року у судовому засіданні ОСОБА_8 , суду пояснила , що її донька ОСОБА_9 тривалий час живе та працює за кордоном. Останній раз вона приїздила в листопаді 2023року та була з своїми дітьми . За період її відсутності , двоє дітей ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 проживають з батьком ОСОБА_1 . По мірі можливості вона, як бабуся дітей, теж допомагає, але не завжди може це зробити. Дітки виховані, розвинуті, ходять охайні і привітні. Донька ОСОБА_2 телефонує їй і час від часу спілкується з своїми дітьми по телефону, цікавиться їх навчанням та надсилала дітям подарунки , однак, не проживає з дітьми та не приділяє їм належної уваги та турботи, що дуже її турбує, як бабусю. Пояснила суду, що постійно спілкуючись з донькою просить її повернутись до дітей та займатись їх вихованням, оскільки бачить як діти сумують за мамою.

Свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у судовому засіданні пояснила суду, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_1 та знайома з цією родиною вже майже 8 років. З мамою дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , вона раніше часто гуляли з дітками на подвір`ї біля їх будинку та їх старші діти навчаються в одній школі з першого класу. ОСОБА_10 повідомила , що останній час спостерігає, що дітками займається батько, так як матері немає в країні. Зв`язок з нею чи іншими спільними знайомими ОСОБА_12 не підтримує. Дітки, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , дуже ввічливі, виховані та охайні хлопчики. З її слів, вона кожного дня допомагає батьку дітей - відводить дітей до школи, багато спілкується саме з ОСОБА_13 та з розповідей дитини батько забезпечує діткам затишок вдома, смачні сніданки та вечері, а також активний та веселий відпочинок на вихідних.

Свідок ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4 пояснила суду , що працює вчителем та є класним керівником у 3-Г класі Ужгородського ліцею «Лідер», де навчається ОСОБА_4 . Зазначила, що маму учня ОСОБА_4 - ОСОБА_16 бачила у школі у минулому 2023році ,однак, ніколи не спілкувалась з нею, оскільки за дитиною останній час приходив батько ОСОБА_1 та такий цікавився дитиною .

Також в судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_5 суду пояснила, що знайома з подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з моменту їх одруження, і зустрічались часто на свята та добре знайома з ОСОБА_2 , яка була турботливою мамою . Однак, востаннє бачила ОСОБА_2 близько року назад на день народженні дитини, та з того часу не спілкувались.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 19.09.2013 року було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного сану по м.Ужгороду реєстраційної служби Ужородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблений відповідний актовий запис №377.

За час пербування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_2 виданого Громадським самоврядуванням Кішварда - видане 29.12.2014 року ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками дитини записано: у графі батько - ОСОБА_1 , а в графі мати - ОСОБА_18 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 18.12.2023 року справа № 308/6083/22 шлюб, раніше укладений між гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 - розірвано.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до відповіді наданої за № 443270 від 09.02.2024р. з державного демографічного реєстру , зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 .

Однак , як вбачається з листа наданого на запит суду за підписом начальника Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 15.08.2024 за №19-55840/18/24-Вих - ОСОБА_9 здійснил виїзд за межі території України в пункті пропску 27.11.2023р. та до України не поверталась .

Відповідно до довідки №147 від 08.07.2022 року виданої ТОВ «Житло-Сервіс » ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та разом з ним проживає та знаходиться на його утриманні син - ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , .

Відповідно до довідки виданої директором Ужгородського ліцею "Лідер" Комарницьким М. Ужгородської міської ради Закарпатської області від 29.11.2023 року №487/01-27, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 навчається у 3-Г класі вищезгаданого навчального закладу.

Як встановлено судом , згідно довідки виданою директором закладу дошкільної освіти №39 "Журавлик", Ужгородської міської ради Закарпатської області від 14.11.2023 року №221, дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відвідує вищезгаданий заклад дошкільної освіти.

Як вбачається з характеристики наданої класним керівником Ужгородського ліцею "Лідер" ОСОБА_15 - дитина ОСОБА_4 , навчається у вищезгадуваному ліцеї "Лідер" з першого класу та зарекомендував себе, як дисциплінований учень та батько дитини , приділяє увагу навчанню та вихованню сина, відвідує батьківські збори , привозить дитину до школи вчасно .

Відповідно до висновку №963/18/01-12 від 22.12.2023 року виконавчого комітетуУжгородської міської Ради, як органу опіки та піклування, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_19 відносно її малолітніх дітей : сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з долученої довідки - інформації від 04.12.2023 року наданої ФОП ОСОБА_20 дитина ОСОБА_4 відвідує заняття з ОСОБА_21 , де тренується останні З роки, з яких останні півтора чи два роки водить на заняття та всі питання вирішує, оплачує тренування батько малолітнього ОСОБА_22 .

З долученої довідки- інформації наданої ГО «Центр розвитку суспільства та навколишнього середовища», від 28.11.2023 року вбачається, що дитина ОСОБА_4 також відвідує заняття з шахів починаючи з вересня 2023 року та спілкування щодо графіку занять, домашнього завдання та інших речей відбувається з батьком ОСОБА_23 .

Так, відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст.155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п.2 ч. 1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати , як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року (справа 522/541/18) та 16 жовтня 2019 року (справа № 199/2143/17).

В постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року (справа 522/541/18) та 16 жовтня 2019 року (справа № 199/2143/17) в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року (справа № 300/908/17) зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

На переконання суду, позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 без достатніх для цього підстав, суперечить інтересам малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 тому, що у якнайкращих інтересах дітей буде збереження їх зв`язків із їх матірю та сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах малолітніх дітей буде забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Таким чином, на думку суду, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 необхідно впевнитися не лише в невиконанні матірю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

У судовому засіданні не встановлено та позивачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що відповідачка ОСОБА_2 умисно та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 р

Як вбачається з показів допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_24 , яка є матір`ю відповідачки, то така підтвердила , що її донька ОСОБА_2 дійсно на даний час живее та працює за кордоном та не перебуває на території України, однак, така приїздила до України раніше та відвідувала дітей , дбала про них належним чином, але на даний час спілкується з дітьми тільки коли телефонує їй та зв`язок з дітьми підтримує тільки у телефонному режимі, та раніше коли мала змогу надсилала подарунки дітям на день народження чи за бажанням.

Зокрема, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також пояснила суду, що проживає по сусідству з ОСОБА_1 та знайома з цією родиною вже майже 8 років та з мамою дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , вона раніше часто гуляли з дітками на подвір`ї біля їх будинку та їх старші діти навчаються в одній школі з першого класу.

На переконання суду, позбавлення батьківських прав матері відносно її малолітніх дітей відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідачка виїхала за кордон та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх дітей, однак, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративного стягнення, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

В судовому засіданні не доведено, що поведінка відповідачки ОСОБА_2 відносно синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, також не надано суду доказів в чому сааме полягатиме захист інтересів дитини шляхом позбавлення їх матері ОСОБА_2 батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

Суд, на підставі оцінених доказів, з урахуванням якнайкращих інтересів неповнолітніх дітей дійшов висновку стосовно передчасності позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин конкретної справи позивачем не доведено й судом не встановлено.

Суд ураховує, що відповідачка ОСОБА_2 не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому, розрив із нею сімейних відносин не відповідає інтересам малолітніх дітей.

Як встановлено судом , з пояснень свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , мати дітей ОСОБА_2 , незважаючи на відстань спілкується з дітьми, цікавиться їх життям, здоров`ям, час від часу бере участь в забезпечені дітей, що свідчить про виконання відповідачем батьківських обов`язків щодо її неповнолітніх дітей, що також свідчить про її небайдуже ставлення до батьківських обов`язків.

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради №183/17/01-19 від 08.03.2024р. про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідачки такого заходу, як позбавлення батьківських прав, винесений без будь-якої інформації зі сторони відповідача, у вказаному висновку не наведено належних підстав та достатніх аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дітей та не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання синів, висновок здійснений без урахування пояснень матері ОСОБА_2 з даного приводу та її ставлення до виконання батьківських обов`язків, а тому, відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд не бере його до уваги.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дітей, позивачем не доведено належними та допустимим доказами ухилення відповідачки від виховання дитини, свідомого нехтування батьківськими обов`язками, а позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітніх дітей є передчасним і таким, що суперечить інтересам дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідачку батьківських прав, відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи позивач не надав належних та достатніх доказів умисної й винної поведінки відповідачки ОСОБА_2 щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, які б давали підстави для застосування до відповідачки ОСОБА_25 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав щодо малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав- - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 03.10.2024 року о 16 .00 годині.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул