Справа № 527/2448/24
провадження № 4-с/527/5/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Павлійчук А.В.,

за участю секретаря судового засідання Лисенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине скаргу представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, за участю державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романенка Максима Олеговича, стягувач: ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в:

Представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою в якій просить: 1) Визнати дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романенка Максима Олеговича пов`язанні зі складанням розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом від 11.11.2016 № 2-851/11 станом на 01.08.2024 неправомірними. 2) Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романенка Максима Олеговича здійснити перерахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 73759914 з урахуванням довідки з АТ КБ «Приватбанк» від 11.04.2024 року та від 13.02.2024 року та зарахувати сплати грошових коштів на користь ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_1 в рахунок сплати аліментів. 3) зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романенко Максима Олеговича здійснити перерахунок заборгованості за аліментами у виконавчому проваджені №73759914 змінивши частку аліментів, що підлягає стягненню з 1/3 частина на частку стягнення аліментів в розмірі 1/4 частина від всіх видів заробітку ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_4 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у період з 11 жовтня 2011 року по листопад 2016 року включно.

В обґрунтування скарги зазначено, що заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18.10.2011 року у справі №2-851/11, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено та вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 11.10.2011 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26.11.2012 року у справі №2/1603/939/2012, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 01 квітня 2006 року у відділі РАЦС Глобинського РУЮ Полтавської області, актовий запис №24 вирішено розірвати.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2016 року у справі №526/2217/16-ц, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задоволено та виключено із актового запису № 10 від 05 липня 2010 року про народження дитини - ОСОБА_6 , реєстрація народження якого проведена Кринківською сільською радою Глобинського району Полтавської області, відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини і запис по - батькові дитини « ОСОБА_7 ».

На основі вищевказаного рішення Гадяцького районного суду Полтавськох області від 18.11.2016, рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 02.07.2018 року по справі №527/646/18, суд вирішив звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_9 на утримання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також вирішив стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомсячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто вищевказаними рішеннями суду виключено з актового запису про народження неповнолітнього ОСОБА_6 відомості про батька ОСОБА_1 , тобто встановлено судом, що ОСОБА_1 не є батьком неповнолітнього ОСОБА_6 , а також звільнено від сплати аліментів скаржника на користь ОСОБА_3 на дитину, яка не є його дитиною та змінено судом частку, що підлягає стягненню у вигляді аліментів, з 1/3 на 1/4 частку, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_10 .

В подальшому ОСОБА_1 та його представник, адвокат Кулішов В.П. надали відповідні рішення суду до Шевченківського ВДВС, тобто до відділу, де перебуває на виконанні виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_1 . Державний виконавець, що відкрив провадження та здійснює виконання рішення суду по стягненні аліментів - ОСОБА_11 .

Після ознайомлення з матеріалами справи у червні 2024 року, представнику боржника стало відомо, що в матеріалах справи відсутнє рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2016 року, а також не зараховані ряд проплат в рахунок погашення суми аліментів, тому 12.08.2024 року, представник боржника, адвокат Кулішов В.П. подав заяву до Шевченківського ВДВС, з прохання: «долучити до матеріалів виконавчого провадження №73759914 копію рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18.11.2016 року у справі №526/2217/16-ц та дві довідки з АТ КБ «Приватбанк» по рахунку ОСОБА_1 , який сплачував грошові кошти з свого рахунку на рахунки ОСОБА_3 грошові кошти на сплату аліментів на утримання дітей, а також прохав перерахувати заборгованість у виконавчого провадження №73759914 по сплаті аліментів ОСОБА_1 стосовно стягнення з нього аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 , з урахуванням наданих документів, оскільки за рішенням суду ОСОБА_1 , як батька дитини, виключено з актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто ОСОБА_1 не є батьком неповнолітнього ОСОБА_12 , а тому оплата аліментів на утримання ОСОБА_12 повинна бути зарахована в рахунок оплати аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 . Також просив надати перерахований розрахунок заборгованості у виконавчого провадження №73759914».

У відповідь на заяву від 12.08.2024 року, державний виконавець Шевченківського ВДВС Романенко Максим Олегович, надав розрахунок заборгованості у виконавчому провадження №73759914 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 , станом на 01.08.2024 року і становить 204 810,21 грн. Даний розрахунок заборгованості, адвокат Кулішов В.П. отримав у приміщенні відділу під підпис - 26.08.2024 року.

В цей же день, 26.08.2024 року, після ознайомлення з довідкою-розрахунком заборгованості стало зрозуміло, що розрахунок неправомірний.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, представник скаржника надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, стягував ОСОБА_3 надала пояснення, де прохала у задоволенні скарги відмовити, державний виконавець про причини неявки не повідомив.

Відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК Украхни, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, діею або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення їх права або свободи.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції Україи до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону Україи «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК Україи. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК Україи. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір виршується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на пвдтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було техтчної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61- 7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61- 1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанції із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 (провадження № 61-11411св22) враховано те, що немає відомостей про існування у боржника перед стягувачем будь-яких інших зобов`язань, які є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів. Сплата боржником на користь стягувача грошових коштів у спірний період здійснювалася зі сталою періодичністю.

У пункті 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7 лютого 2014 року № 6 зазначено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Аналогічні норми містяться і в статті 451 ЦПК України.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Отже, третя вимога скарги не належить до повноважень суду.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, за участю державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романенка Максима Олеговича, стягувач: ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романенка Максима Олеговича пов`язанні зі складанням розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом від 11.11.2016 № 2-851/11 станом на 01.08.2024 неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романенка Максима Олеговича здійснити перерахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 73759914 з урахуванням довідки з АТ КБ «Приватбанк» від 11.04.2024 року та від 13.02.2024 року та зарахувати сплати грошових коштів на користь ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_1 в рахунок сплати аліментів.

В задоволені інших вимог скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали виготовлено 02 грудня 2024 року.

Суддя А. В. Павлійчук