Справа № 450/5600/23 Провадження № 2/450/420/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Добощ Н.Б.

при секретарі Хамуляк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в свої інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про предмет позову : скасування зняття з обліку місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на обліку місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , та внести відповідні відомості у відомчу інформаційну систему Державної міграційної служби,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): позивачі проживали та були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . 29.04.2022 року позивач ОСОБА_1 був мобілізований. 20 жовтня 2023 року дружина позивача отримала: копію витягу з реєстру Давидівської територіальної громади про те, що 16.10.2023 року позивачів знято з реєстрації за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Підставою для зняття реєстрації була заява власниці будинку, ОСОБА_4 . Конфлікт між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є задавнений, активна фаза конфлікту тягнеться із 2018 року. Суть спору полягає в тому, що через об`єктивні обставини, остання стала формальним власником будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 неодноразово зверталася в суд із різними позовами про видачу обмежувального припису справа №450/13/21, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення судова справа №450/3108/20. Суд відмовив ОСОБА_4 в задоволенні позовів в цих судових справах. Судова справа №450/3108/20 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення дійшла аж до касаційної інстанції, та 01.03.2023 року КЦС ВС підтвердив законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій та незаконність наміру, позовних вимог ОСОБА_4 щодо скасування реєстрації та виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . З метою захисту своїх конституційних прав позивач звернувся в Пустомитівський районний суд із позовом до ОСОБА_4 про витребування майна із незаконного володіння, тобто в суді є спір про право власності на будинок і земельну ділянку, судова справа №450/1756/21. Презумція права власності ОСОБА_4 вже не є виключною, безспірною, а в судовому процесі оспорювання, спростування. З метою уникнення зловживань, ймовірних непорозумінь щодо права власності або державної реєстрації місця проживання, дружина позивача повідомила Давндівську сільську раду про рішення судів трьох інстанцій і отримала відповідь, що інформацію прийнято і взято до уваги. Вважає, що всупереч нормам чинного законодавства та рішенню Пустомитівського районного суду Львівської області по цивільній справі № 450/3108/20 їх незаконно зняли з реєстрації. Також зазначає, що : є діюче і не скасоване рішення суду; зняття позивачів із реєстрації - це невиконання рішення суду, яке набрало чинності ; порушенні норми зняття з реєстрації дітей до 14 років; порушенні норми Конституції України про право на житло; це один із способів незаконного відчуження спірного майна, адже коли в житловому будинку зареєстровані неповнолітні, то без рішення-згоди органів опіки і піклування неможливо відчужити житловий будинок (відчуження будинку відбулося 19.10.2023 року); зняття позивачів із реєстрації - це підстава для виселення на вулицю із власного житла, це реальне позбавлення власного житла. 07.11.202 ОСОБА_4 і новий фіктивний власник ОСОБА_5 прийшли до спірного будинку і почали фактично виселяти малолітніх дітей в зимовий період на вулицю. З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся в Давидівську сільську раду із заявою про скасування рішення про зняття з реєстрації позивачів. Також дружина позивача ОСОБА_6 в телефонному режимі подала скаргу в Давидівську сільську раду. На телефонну скаргу була відповідь у телефонному режимі, що зняття з реєстрації було незаконним, але скасовувати рішення Давидівська сільська рада не може. В листі Давидівської сільської ради зазначено, що рішення про зняття з реєстрації винесено згідно чинного законодавства. При розгляді справи про виселення члена сім`ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Будинок у якому позивачі проживають є єдиним місцем їхнього проживання, враховуючи що іншого житла в них немає і вони правомірно набули право на проживання. В позивачів немає іншого житла, земельних ділянок, нерухомого майна на праві власності, чи праві користування. Позивачі несуть витрати на утримання даного нерухомого майна, зокрема щодо сплати комунальних послуг. Виселення їх з будинку фактично позбавить житла і покладе на нас надмірний тягар. Так, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умови, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, щодо заявлених позовних вимог покладається на розсуд суду. Також вказав, що зняття з реєстрації місця проживання позивача та його неповнолітніх дітей проводилося у відповідності до п. 50 п.п. 5 п. 61 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022/265.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, щодо заявлених позовних вимог покладається на розсуд суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

При цьому, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.12.2010 року ОСОБА_4 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

З 14.12.2017 року у вищевказаному житловому будинку був зареєстрований ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 16.10.2023 року.

З 15.08.2019 року у вищевказаному житловому будинку також були зареєстровані малолітні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 16.10.2023 року.

16.10.2023 року ОСОБА_4 звернулася до Двидівської сільської ради Львівського району Львівської області із заявами про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6 до Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 (далі - Порядок), з метою зняття з зареєстрованого місця проживання з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

16.10.2023 року ОСОБА_1 та неповнолітні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були зняті з реєстрації за місцем свого проживання, а саме АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

За приписами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 442/328/19-ц зазначив, що: «Конституція України у статті 41 гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Одночасно стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду».

Натомість неможливість позивача як власника здійснювати свої правомочності щодо володіння, користування та розпорядження квартирою через проживання в ній позивача необхідно розцінювати як порушення прав відповідача як власника житлового приміщення у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 127/7630/20.

01 грудня 2021 року набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні (далі Закон), встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.

Відповідно до ст.1 Закону № 1871-IX дія цього Закону поширюється на громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, відповідно до їхніх прав та свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Дія цього Закону не поширюється на відносини, пов`язані з виникненням, переходом та припиненням права власності на житло та права користування житлом.

Декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

Статтею 4 Закону № 1871-IX визначено, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування). Порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 7 Закону №1871-IX повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно. Дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за місцем проживання її батьків або інших законних представників чи одного з них без надання згоди такими особами. Дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за адресою іншого житла, ніж зареєстроване або задеклароване місце проживання її батьків або інших законних представників, за згодою батьків або інших законних представників чи одного з них, крім випадку, встановленого статтею 15 цього Закону.

Декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини.

Згідно ст. 18 Закону №1871-IX зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини не здійснюється за заявою власника житла, якщо власником такого житла є один із батьків або інших законних представників дитини.

У даному випадку ОСОБА_4 , будучи одноосібним власником житлового будинку, не будучи матір`ю або законним представником малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на підставах передбачених ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» подала заяву стосовно зняття їх з реєстрації та зняття з реєстрації ОСОБА_1 .

Вказані заяви ОСОБА_4 були задоволені і 16.10.2023 року вказані особи були зняті з реєстрації.

Підпунктом 5 п. 50 Порядку зазначено, що однією із підстав зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) є заява власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).

Тобто власник житла має право звернутися до Департаменту з заявою про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).

Відповідно до п.61 Порядку у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає:1) документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); 2) документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що посадові особи Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області діяли відповідно до вимог діючого законодавства.

Крім того, суд вважає, оскільки декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила, то зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) також не є підставою для її виселення, тобто позбавлення права на житло, оскільки особа може бути позбавлення права на житло тільки за рішенням суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог, слід відмовити, так як під час судового розгляду не встановлено та позивачами в силу принципу змагальності сторін не доведено обґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в свої інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач : ОСОБА_1 в свої інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : Давидівська сільська рада Львівського району Львівської області, , Львівська область, Львівський район, с. Давидів, вул. Незалежності, 1а.

Третя особа : ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 .

Третя особа : орган опіки та піклування Давидівської сільсько ради Львівського району Львівської області, , Львівська область, Львівський район, с. Давидів, вул. Незалежності, 1а.

Повний текст судового рішення складено 17.10.2024 року.

СуддяН. Б. Добош