Справа № 206/5463/24
Провадження № 2-о/206/636/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 Самарський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

присяжні Лещенко К.М., Шафран С.В.

за участю:

секретаря судового засідання Похил А.В.

прокурора ОСОБА_1 ,

адвоката Анохіна В.О.,

представника заявника - лікаря-психіатра ОСОБА_2 ,

особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про надання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , психіатричної допомоги в примусовому порядку, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду із заявою про надання ОСОБА_3 психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В обґрунтування заяви зазначив, що 20.10.2024 ОСОБА_3 був госпіталізований до психіатричного стаціонару у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу (діагноз): біполярний афективний розлад, поточний затяжний епізод манії F 31.1, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих.

У судовому засіданні лікар психіатр підтримав заяву, прокурор, ОСОБА_3 та його адвокат не заперечували проти її задоволення.

Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно ч.ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України» (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09)).

Так, у судовому засіданні було встановлено, що 20.10.2024 ОСОБА_3 був госпіталізована до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих.

При обстеженні його психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР комісія лікарів виявила, що ОСОБА_3 виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим: знаходячись вдома останні дні Рогожа фактично не спав, був неспокійний, тривожний, вживав різноманітні алкогольні напої, відмовлявся від вживання ліків, виявляв агресію до оточуючих. Зовні був напружений, тривожний. У поведінці був неадекватний, неспокійний. Місця не утримувався. Дистанцію не утримував, намагався зачепити руками лікаря, не пояснюючи навіщо. Мовний контакт носив формальний характер, на запитання відповідав не завжди по суті, зісковзував, був непослідовний. Орієнтувався у своїй особистості та віці, дещо був дезорієнтований у даті та часі. Емоційно нестійкий. Наявність обманів сприйняття на час огляду заперечував, поведінкою не виявляв. Критика була часткова, постійно повторював що він «ветеран», має контузію, під час чого дратувався, підвищував голос. Визнавав у себе БАР, погоджувався з тим, що був у АТБ, але ухилявся від прямої відповіді навіщо в день госпіталізації намагався там вибити двері.

ОСОБА_3 поставлено діагноз біполярний афективний розлад, поточний затяжний епізод манії F 31.1.

З копій виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 6212/2024 від 11.06.2024 встановлено, що у відділенні ОСОБА_3 був контакту доступний, всебічно орієнтований вірно. Охоче включався в розмову. Тримався вільно, гіперактивно. Розмовляв гучним голосом, темп мови був прискорений. Зовні активний. Бесіду підтримував легко, намагався взяти ініціативу в свої руки. Свої думки формулював і викладав без праці. Надмірно оголене розповідав про себе. Судження непослідовні, легковажні. Фон настрою нестійкий. Сон був переривчастий, медикаментозний. Своєю поведінкою марення, галюцинацій, суїцидальних думок не виявляв. В ході проведеного лікування вирівнявся сон, фон настрою ближче до рівного. Став дещо спокійніше, однак залишався гіперактивним, діяльним, настирливим, постійно цікавився термінами лікування, активно просив його швидко обстежити, розібратися в його кримінальній справі і відпустити його додому. В цілому інструкції виконував. У відділенні поводився впорядковано, брав участь у догляді за важкими хворими, брав участь в трудових процесах по відділенню. Психотичних розладів не виявляв. В ході проведеної комплексної терапії стан ОСОБА_3 поступово покращився і стабілізувався. Став спокійнішим, час проводить в колі сопалатників. З?явилася формальна критика до хворобливих переживань. Емоційні прояви зглажені, але адекватні. При виписці: ОСОБА_3 охоче вступав у бесіду. Правильно повідомляв свої паспортні дані, поточну дату, своє місцезнаходження. На питання відповідав після пауз, в плані заданого. Був емоційно бідним. Настрій рівний. Суїцидальних думок, маячних ідей не висловлював. Агресивні тенденції заперечував. Обмани сприйняття заперечував, поведінкою не виявляв. З ОСОБА_3 була проведена бесіда, дані рекомендації. Виписаний додому самостійно.

Лікар-психіатр ОСОБА_2 підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ОСОБА_3 необхідно пройти курс лікування саме у стаціонарних умовах.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість.

Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати її в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

Аналогічний висновок викладений і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року по справі № 689/1338/16-ц.

Крім того, аналогічні висновки викладений в постанові Верховного суду від 04.09.2024 по справі 206/1277/24.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану.

Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що вимоги заявника про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 14, 25 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 76-80, 258, 259, 264, 265, 339-342 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» про надання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,психіатричної допомоги в примусовому порядку- задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Роз`яснити, що заява фізичної особи або її законного представника про припинення надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути подана через три місяці з дня ухвалення рішення суду про госпіталізацію у примусовому порядку.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: К.С. Маштак

Присяжні: К.М. Лещенко

С.В. Шафран