Справа № 146/902/24
Провадження № 22-ц/801/2100/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 рокуСправа № 146/902/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Панасюка О.С., секретар Луцишин О.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 серпня 2024 року, ухвалене суддею Скаковською І.В. в смт Томішпіль, повне рішення складено 12 серпня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року у справі №146/909/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, яким було вирішено збільшити розмір аліментів, визначених за рішенням Томашпільського районного суду вінницької області від 11 листопада 2014 року, а саме стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти із 500 гривень щомісячно до 800 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з набранням даним рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Просила призначити стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили до досягнення дитини повноліття.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року у справі №146/909/17 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 800 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачка вважає, що визначений вказаним рішенням суду розмір аліментів підлягає збільшенню в порядку ст. 192 СК України. Так, відповідач на даний час отримує значно більші доходи, ніж він отримував на час прийняття судом рішення від 26 вересня 2017 року. Натомість, позивачка на даний час не працює, тобто її матеріальний стан погіршився, тоді як матеріальний стан відповідача покращився.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 серпня 2024 року позов задоволено.

Збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року у справі №146/909/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, яким було вирішено збільшити розмір аліментів, визначених за рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2014 року та призначено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили.

Виконавчий лист, виданий на виконання рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відкликано після набрання даним рішенням суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1 211,20 гривень судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким стягувати з нього аліменти в твердій грошовій формі в розмірі 1 700 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

У скарзі зазначає, що подаючи позов про збільшення розміру аліментів та зміну їх способу позивачка не довела, що в нього є регулярний дохід, щоб давало змогу стягувати з нього аліменти в частковому розмірі від заробітку (доходу). Позивачем не обґрунтовано підстав для збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення з твердої грошової суми на часткову, так як він не працює офіційно і дохід має нерегулярний. Суд не перевірив доводів сторони відповідача, не надав їм належну правову оцінку та невірно застосував норму ст. 183 СК України, стягнувши з нього аліменти в частковому співвідношенні, оскільки в даному випадку підлягає до застосування норма ст. 184 СК України про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Він має нову сім`ю та двоє дітей, не працює офіційно, заробіток має мінливий та нерегулярний.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання, призначене на 22 жовтня 2024 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вказані положення, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи у відсутність належним чином повідомлених учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши обставини справи, дійшов висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів на рівні 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, а відтак і про наявність підстав для задоволення позову. При цьому суд виходив із захисту інтересів самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з урахуванням обставин даної справи та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07 вересня 2012 року (а.с.8).

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року в цивільній справі №146/909/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розмір аліментів задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, визначених за рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2014 року, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти із 500 гривень щомісячно до 800 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з набрання даним рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-7).

На момент звернення до суду із даним позовом ОСОБА_2 не працювала (запис про звільнення датований 12 січням 2023 року), що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 від 08 грудня 2015 року (а.с.9-10).

ОСОБА_2 , вважаючи, що визначений за рішенням суду розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 800 гривень є недостатнім і з моменту ухвалення рішення змінився матеріальний стан сторін, звернулася до суду із вказаним позовом на підставі статті 192 СК України.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з вимогами ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі №343/945/19.

Тобто, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачка зазначила, що з моменту ухвалення попереднього рішення про стягнення з відповідача аліментів (26 вересня 2017 року) матеріальний стан відповідача покращився, оскільки на даний час він отримує значно більші доходи, ніж він отримував станом на 2017 рік. Натомість, її матеріальний стан погіршився, оскільки вона не працює.

ОСОБА_1 , подаючи відзив на позов, лише зазначив про ненадання позивачем доказів на підтвердження факту покращення його матеріального становища з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника, так і одержувача аліментів.

При цьому, рішенням за 26 вересня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 працював у ТОВ АК «Зелена долина». Факт отримання стабільного доходу, який би надавав змогу сплачувати аліменти у заявленому позивачем до стягнення розмірі, ОСОБА_1 у відзиві на позов не заперечив.

За відсутності таких доказів у позивачки, остання позбавлена можливості надати такі докази на підтвердження своїх вимог.

Натомість відповідач, скориставшись своїм правом на подання відзиву на позов, навіть не намагався спростувати позицію позивача в цій частині.

Лише разом із поданням апеляційної скарги ОСОБА_1 надав копію своєї трудової книжки та відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела-суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 20 серпня 2024 року. Ці докази не були предметом дослідження суду першої інстанції.

Вказані докази в силу ч. 3 ст. 367 ЦПК України не приймаються апеляційним судом, так як відповідач не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На підтвердження погіршення свого матеріального стану ОСОБА_2 надала копію трудової книжки, з якої встановлено, що остання з 12 січня 2023 року звільнена із займаної посади, тобто не працює.

Фактично, зі змісту апеляційної скарги слідує, що ОСОБА_2 не погоджується із стягненням з нього аліментів у частці від його заробітку (доходу) і вважає, що в даному випадку підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі.

Разом з тим, за змістом наведеної вище частини третьої статті 181 СК України, право вибору та ініціювання зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) платника аліментів існує винятково у стягувача аліментів.

ОСОБА_1 разом із відзивом на позов було надано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , з якого слідує, що 20 жовтня 2015 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_7 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 (а.с.24,25).

Апеляційний суд зауважує, що наявність в ОСОБА_1 дітей від іншого шлюбу не свідчить про наявність безумовних підстав для визначення меншого розміру аліментів, ніж просить стягувати позивач, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Крім того, вказана обставина не позбавляє відповідача обов`язку утримувати дитину від іншого шлюбу.

Крім цього, на думку апеляційного суду, ці обставини можуть бути підставою для визначення меншого розміру аліментів у випадку коли особа, яка сплачує аліменти, зазначить свої доходи (зарплату), що дасть можливість встановити справедливий баланс між тим, що необхідно дитині та можливостями платника аліментів.

У даному випадку ОСОБА_1 не зазначив свої доходи, а тому не обґрунтував свою неможливість у сплаті аліментів в розмірі, який просить стягнути позивач.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги економічні реалії сьогодення.

Також суд звертає увагу, що аліменти в розмірі 1 700 гривень, які просить стягувати скаржник, взагалі не обґрунтовані, а за відсутності відомостей про доходи відповідача не можливо встановити їх адекватність.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.С. Панасюк