Єдиний унікальний номер судової справи: 487/2951/24
Номер провадження 22-ц/812/1502/24 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах,

адвокатом Сікорською Іриною Станіславівною

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2024 року, ухваленого під головуванням судді - Притуляк І.В., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі - ТОВ «Коллект Центр») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит №103921025 від 17.09.2021 року у розмірі 48 742 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 17 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №103921025, за умовами якого відповідач отримав 8 000 грн, строком на 15 днів до 02 жовтня 2021 року зі сплатою процентів з моменту отримання кредиту 2, 50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово.

ТОВ «Мілоан» належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору на зазначену ним банківську картку.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість.

17 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №17/12-2021-62, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №103921025 від 17 вересня 2021 року, укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, зокрема, до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №103921025 від 17 вересня 2021 року.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом станом на 08 березня 2024 року становить 64 120 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 54 600 грн. заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату складання розрахунку заборгованості) - 0,00 грн.; заборгованість з комісії -1520 грн.

Посилаючись на викладене та враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 48742 грн з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 8 000 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 39 222, 20 грн; заборгованість з комісії - 1520 грн.

15 травня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сікорської І.С., надійшов відзив на позов, в якому вона заперечувала проти позову. Зазначала, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, тощо, на підтвердження перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів, а відтак позивачем не надано доказів видачі кредитних коштів. Платіжне доручення не є фактично платіжною інструкцією, оскільки не містить номеру картки на яку здійснювалося перерахування, в ній вказано лише маску картки «536354*58» та відсутня відмітка про проведення даної платіжної інструкції банком.

Крім того, зазначила що матеріали справи не містять доказів видачі одноразового ідентифікатора у формі алфавітно - цифрової послідовності та підписання таким ідентифікатором договору. Роздруківка договору та роздруківка паспорту споживчого кредиту не можуть вважатися належними та достовірними доказами, оскільки не підтверджують факт підписання договору позики відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис». Також вказувала, що відсотки за користування кредитними коштами, нараховані ТОВ «Коллект Центр» після 02 жовтня 2021 року не підлягають стягненню, оскільки вони нараховані поза межами строку кредитування. Крім того, просила відмовити у задоволенні вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 13000 грн, вважаючи вказану суму неспівмірною зі складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову. Окремо відмітила про відсутність у матеріалах справи доказів на фактичну оплату вказаної суми.

Від представника позивача - адвоката Мостовенко О.І. 21 травня 2024 року надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не надано жодного доказу того, що ОСОБА_1 оспорював чи на даний час оспорює факт укладення ним кредитного договору, а тому він є чинним, оскільки відповідає формі передбаченій положеннями ст. ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України.

Також зазначив, що відсотки за кредитним договором нараховувались у відповідності до його умов, Правил надання фінансових кредитів (послуг), а тому є обґрунтованими. Крім того, заперечив проти доводів, щодо неспівмірності розміру витрат на правову допомогу, надавши відповідні докази та обґрунтування на підтвердження їх понесення.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №103921025 від 17 вересня 2021 року у розмірі 48 742,00 грн, 3 028 грн судового збору та 10 000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду мотивовано тим, що наявними у справі доказами підтверджується набуття ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, який укладено в електронній формі та умови якого позикодавцем не були виконані.

На підтвердження надання кредитних коштів, в матеріалах справи наявне платіжне доручення №32576266, датоване 17 вересня 2021 року про переказ грошових коштів у сумі 8000 грн, на банківську картку MASTERCARD 536354*58, отримувача ОСОБА_1 , призначення платежу: кошти згідно договору:103921025, Банк платника «Приватбанк». З наявної в матеріалах справи копії Договору про споживчий кредит №103921025 вбачається що він підписаний ОСОБА_1 , одноразовим ідентифікатором L52509, 17 вересня 2021 року о 08:15. (лівий верхній кут аркушу, першої сторінки договору про споживчий кредит №103921025 від 17 вересня 2021 року). Крім того, узгоджені сторонами положення договору допускають можливість його пролонгації, та як наслідок нарахування відсотків після 02 жовтня 2021 року. Крім того, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Стягнувши з відповідача 10 000 грн витрат на правничу допомогу, суд виходив з доведеності надання такої допомоги та з урахуванням малозначності справи, незначних обсягів виконаної адвокатом роботи, видів наданих послуг - складання позовної заяви, подачі відповіді на відзив, участь у судовому засіданні та враховуючи принцип пропорційності, співмірності, розмінності.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Сікорська І.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що матеріли справи не містять доказів видачі одноразового ідентифікатора у формі алфавітно-цифрової послідовності та підписання таким ідентифікатором договору. Позивачем не надано належних та допустимих доказів (письмових та/або електронних) перерахування грошових коштів на користь відповідача. Судом не досліджено, що позивачем незаконно нараховано відсотки понад строк кредитування, який складає 15 днів. Судом неправомірно не застосовано ст. ст. 11,12 Закону України «Про споживче кредитування» щодо стягнення комісії за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно. Крім того, зазначає про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 13 000 грн, оскільки до позовної заяви не додано акт прийму-передачі надання послуг з правової допомоги, складання якого є обов`язковим згідно Договору про надання правової допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 17 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №103921025 в електронній формі, шляхом прийняття пропозиції про надання (отримання) кредиту на сайті (або в інформаційно-телекомунікаційній системі) позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої, позикодавець перерахував грошові кошти у розмірі 8000 грн, кредит надається строком на 15 днів до 02 жовтня 2021 року.

За умовами Договору проценти за користування кредитом - 3000 грн, які нараховуються за ставкою 2,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за користування кредитом (п.п. 1.5.2, 1.6 Договору).

Згідно п.1.5.1 Договору комісія за надання кредиту: 1 520 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово (а.с.5-9).

У Графіку платежів за договором про споживчий кредит №103921025 від 17 вересня 2021 року, який є Додатком №1 до Договору, сума кредиту за договором становить 8000 грн, проценти за користування кредитом - 3000 грн, комісія за надання кредиту - 1520 грн, сума платежу за розрахунковий період складає 12520 грн (а.с.9 зв.).

Паспорт споживчого кредиту №103921025, який є Додатком №2 до Договору містить інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію.

Відповідно до анкети-заяви на кредит №103921025 від 16 вересня 2021 року ОСОБА_1 просив надати йому кредит у розмірі 8000 грн, строк кредиту - 15 днів з 17 вересня 2021 року; дата повернення кредиту - 02 жовтня 2021 року, сума до повернення 12520 грн. Складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту - 1 520 грн, нараховується одноразово за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту за договором, проценти за користування кредитом - 3000 грн, нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с.11).

Згідно довідки ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 , з яким укладено договір №103921025 від 17 вересня 202 року, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) одноразовий ідентифікатор L52509, який було відправлено на тел. НОМЕР_1 (а.с.12).

17 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 на банківську картку MASTERCARD НОМЕР_2 , кошти у сумі 8000 грн, Банк платника «Приватбанк», що підтверджується платіжним дорученням №32576266 від 17 вересня 2021 року (а.с.12 зв.).

Згідно розрахунку станом на 17 грудня 2021 року заборгованість за кредитним договором № 103921025 становить 36 520 грн, з яких: 8000 грн - заборгованість за тілом, 27 000 грн - відсотки за користування кредитом та 1520 грн - комісія (а.с.13).

17 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №17/12-2021-62, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило останньому право грошової вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №103921025 від 17 вересня 2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 (а.с.14 -21).

Згідно реєстру боржників до договору факторингу №17/12-2021-62 від 17 грудня 2021 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №103921025 від 17 вересня 2021 року складає 36 520 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту складає 8000 грн, заборгованість за процентами - 27 000 грн, заборгованість по комісії - 1520 грн.

10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №103921025 від 17 вересня 2021 року ( а.с.22-28).

Згідно реєстру боржників до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №103921025 від 17 вересня 2021 року складає 64120 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000 грн, заборгованість за процентами - 54 600 грн, заборгованість по комісії -1520 грн.

Зазначене підтверджується відповідним розрахунком, з якого вбачається, що нарахування заборгованості здійснювались до 23.02.2022 року включно.

Згідно розрахунку заборгованості, яка розрахована до 23 лютого 2022 року (включно), станом на 08 березня 2024 року, за період з 10 березня 2023 року - 08 березня 2024 року, складає 64 120 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000 грн, заборгованість за процентами - 54 600 грн, заборгованість по комісії - 1520 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 48 742 грн, з яких заборгованість по кредиту - 8000 грн, заборгованість за процентами - 39 222 грн та 1 520 грн комісії.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду не погоджується у повній мірі з огляду на наступне.

Частиною 1статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.526, ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Крім цього у ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Також ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Крім того за змістом ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» акцептом пропозиції укласти договір в електронній формі є відповідь особи, якій адресована пропозиція його укласти, про її прийняття надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийнятім такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан», отримавши відповідний цифровий пароль на номер свого мобільного телефону, що свідчить, про те що він ознайомився з Правилами (примірним Договором) та іншою наданою інформацією.

Для оформлення кредиту та коштів відповідач обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом договорів, що пропонувалися для укладання.

Правилами, інформацією, зазначеною в статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансовий послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає частині 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», про що відповідач поставив відповідну відмітку в електронній системі Товариства, після чого створив заявку на отримання коштів згідно обраних ним умов.

Ознайомлення в Особистому кабінеті з Паспортом кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору (стандартизована форма) в порядку, за формою та за змістом, що передбачені ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та іншою необхідною інформацією.

Після прийняття Кредитодавцем позитивного рішення щодо надання кредиту Позичальнику Кредитодавець зробив Позичальнику пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови з якими Заявник мав можливість ознайомитись до моменту укладання Кредитного договору.

Після прийняття Позичальником умов Кредитного договору, він уклав з Товариством електронний Кредитний договір, який був підписаний у відповідності до вимог ч.ч. 6 та 8 ст. 11 і ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Після укладання в електронному вигляді зазначеного правочину, позичальнику були надані відповідні кошти від кредитора, права вимоги щодо стягнення заборгованості за якими увійшли до переліку тих, що передані за договорами факторингу позивачу у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що відповідач, як позичальник, отримав кошти за вищевказаним договором про споживчий кредит на загальну суму 8000 грн, які отримав на свою банківську картку, емітовану Приватбанк, що не спростовано ним належними і допустимими доказами; не повернув їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів перерахування коштів за договором та отримання їх відповідачем не заслуговують на увагу, оскільки як вірно зазначив суд першої інстанції, в матеріалах справи наявне платіжне доручення №32576266, датоване 17 вересня 2021 року про переказ грошових коштів у сумі 8000 грн на банківську картку MASTERCARD 536354*58, отримувача ОСОБА_1 . Призначення платежу: Кошти згідно договору:103921025. Банк платника «Приватбанк».

Отже, у колегії суддів відсутні підстави для сумніву, що ОСОБА_1 було перераховано визначені умовами договору грошові кошти, що підтверджується вищенаведеними доказами, та не спростовано відповідачем, який будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляв. Також не надав він власного розрахунку заборгованості за кредитом на спростування розрахунку позивача.

Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів вважає, що позивачем, при зверненні до суду з цим позовом, було надано достатні та допустимі докази щодо перерахування відповідачеві кредитних коштів на картковий рахунок.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем незаконно нараховано відсотки понад строк кредитування, який складає 15 днів є безпідставними з огляду на наступне.

Так, пунктом 1.6. Договору передбачена стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом яка становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Пунктом 1.7 Договору передбачено, що тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2., 2.3 цього Договору.

Пунктом 2.2.2 встановлено, що нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3. Договору.

Умовами договору передбачено збільшення строку кредитування, зокрема, користування кредитним коштами позичальником після сплину раніше визначеного строку кредитування при наявності заборгованості, який не може перевищувати 60 днів (стандартні базові умови) (п.2.3.1.2. Договору).

Разом з тим, розділом 4 Договору передбачено відповідальність сторін.

У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця (пункт 4.2).

Отже, наведене свідчить про те, що сторони в договорі встановили нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі - 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, що становить 4 000 грн. за період після закінчення строку кредитування.

Вказане узгоджується з висновком, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16.

Крім того, стягнувши з відповідача 1 520 грн. заборгованості з комісії суд вважав, що наявні підстави для її стягнення, оскільки Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Між тим, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в підпункті «б» пункту 1 Оферти та Акцепту, а також Додатку №1 до Угоди про надання кредиту №501050850від 01серпня 2018року «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг)» (колонка 7.2 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування становить 2,25% від суми кредиту, що складає 1453,36 грн щомісячно.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування.

Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі №755/11636/21 (провадження №61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі №168/349/20 (провадження №61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження №61-5581св22).

Так, згідно п.1.5.1. договору №103921025 про споживчий кредит від 17 вересня 2021 року комісія за надання кредиту становить 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Платежі за супровідні послуги кредитодавця, а саме комісія за надання кредиту - 1520 грн також передбачена у Паспорті споживчого кредиту №103921025.

Між тим, ні в договорі про споживчий кредит, ні в Паспорті не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повного задоволення позову ТОВ «Коллект Центр» в тому числі й заборгованості по комісії - 1520 грн не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 47 222,20 грн, з яких: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 39 222 грн - заборгованість за відсотками.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит №103921025 від 17 вересня 2021 року у розмірі 47 222 грн з яких: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 39 222 грн - заборгованість за відсотками.

Щодо судових витрат.

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінюєрозподіл судових витрат.

Згідно положень статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, змінив оскаржуване рішення суду, задовольнив позовні вимоги позивача частково на 96,88 %, то наявні підстави для нового розподілу судових витрат.

При подачі позову позивач оплатив судовий збір в розмірі 3 028 грн, а також просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн.

Суд першої інстанції, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних робіт на підставі ст. ст. 131, 141 ЦПК України визначив розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача, в сумі 10 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи наявні належні допустимі доказі на підтвердження надання такої допомоги - договір №02-01/2023 про надання правничої допомоги від 02 січня 2023 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігас Ассістанс», копія платіжної інструкції №413000008 від 09 лютого 2024 року за надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 від 02 січня 2023 року про надання правової допомоги у розмірі 51000 грн, заявка на надання юридичної допомоги №935 від 13 березня 2024 року, витяг з акту про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року.

Враховуючи те, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу визначений судом першої інстанції є меншим навіть з урахуванням пропорційно задоволеним позовним вимогам (96,88 %) то колегія суддів погоджується з таким розміром.

Враховуючи розмір судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову в суді першої інстанції (3028 грн.) та відповідача при подачі апеляційної скарги (4542 грн.), а також пропорційність задоволених позовних вимог (96,88%) та задоволених вимог апеляційної скарги (3,12 %), відповідач за розгляд справи в суді першої інстанції має відшкодувати позивачу 2 933,52 грн судового збору, а позивач відшкодувати відповідачу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 141,71 грн судового збору.

Згідно з вимогою частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням взаєморозрахунку з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Колллект Центр» підлягає стягненню 2791,81 грн (2 933, 52 грн - 141,71 грн) судового збору, а відтак остаточний розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складає 12 791,81 грн (10 000 грн - витрати на професійну правничу допомогу + 2 791,81 грн судового збору).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень на позов, які та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів, та не спростовують обґрунтованих висновків суду та не можуть бути підставою для скасування рішення суду в повному обсязі та ухваленням у справі нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах, адвокатом Сікорською Іриною Станіславівною - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2024 року - змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () заборгованість за договором про споживчий кредит №103921025 від 17 вересня 2021 року у розмірі 47 222 грн з яких: 8000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 39 222 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 12 791,81 грн. судових витрат з яких: 10 000 грн - витрати на професійну правничу допомогу та 2 791,81 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2024 року.