РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/985/24

Провадження № 22-ц/4815/864/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2024 року, ухваленого в складі судді Гнатущенко Ю.В., повний текст рішення складено 13.05.2024, у справі №570/985/24

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів в на утримання неповнолітньої дитини

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі рішення Рівненського районного суду від 15.07.2013 р. його було зобов`язано сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 30% від усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно починаючи з 06.06.2013 р. і до повноліття дитини.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30.03.2023 р. у справі №570/4619/22, яке набрало законної сили 04.07.2023 р., зменшено розмір аліментів, які встановлено рішенням суду від 15.07.2013 р. з 30% до 25 % від усіх видів його заробітку (доходу).

Вказує, що у нього на час подачі позову виникли нові обставини, які дають йому підстави звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30.03.2023 р. у справі №570/4619/22. Крім створення нової сім`ї, у нього є ще двоє неповнолітніх дітей, які перебувають на його повному утриманні, що безумовно впливає на його матеріальний стан та можливість сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 25% від усіх доходів, оскільки їх мати, а його дружина ОСОБА_4 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, так як їхній меншій дочці виповнилося лише півроку.

Крім того, він проходить лікування з приводу хронічного панкреатиту та періодичне лікування з приводу гіпертонічної хвороби та ангіопатії сітківки по гіпертонічному типу. Він сплачує аліменти, які втричі перевищують прожитковий мінімум, встановлений законом на дитину відповідного віку.

Відповідачка є працездатною, має постійний дохід, матеріально забезпечена, на утриманні інших дітей немає. І відповідно зобов`язана утримувати їхнього сина на рівні з позивачем.

Просив суд зменшити розмір аліментів, стягуваних з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 % всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня вступу рішення суду в законну силу і до досягнення дитиною повноліття; відкликання виконавчого листа по справі №570/4619/22.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 10 % всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня вступу рішення суду в законну силу і до досягнення дитиною повноліття; відкликання виконавчого листа по справі №570/4619/22 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено факту істотного погіршення його матеріального становища, як платника аліментів після винесення судового рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимог задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність погіршення його матеріального стану та те, що стан здоров`я ще більше погіршився і він періодично проходить лікування.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, яка проживає разом з відповідачем.

Позивач з 07.05.2022 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія НОМЕР_1 , видане 07.05.2022 р.), у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_5 .

Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Згідно рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15.07.2013 р. у справі № 570/2411/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 30% від усіх видів заробітку (доходів) відовідача щомісячно, починаючи з 06.06.2013 р. і до повноліття дитини.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 березня 2023 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15.07.2013 р., з 30% від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до 25% від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили 04 липня 2023 року і є чинним.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

З позовної заяви вбачається, що заявляючи вимоги про зменшення розміру аліментів позивач посилається на зміну сімейного стану та народження дитини від іншого шлюбу та необхідність матеріального забезпечення дитини та дружини, погіршення матеріального становища та його здоров`я.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року справа № 715/2073/20.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався з аналогічним позовом про зменшення розміру аліментів, за результатами розгляду якого рішенням суду від 30 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. При цьому, повторно звертаючись до суду позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення свого майнового стану після 20 березня 2023 року.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також те, що розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду, не є завищеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Посилання в апеляційній скарзі на погіршення стану здоров`я позивача після рішення суду колегія суддів до уваги не приймає, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що наявні хвороби у позивача потребують в обов`язковому порядку значних затрат на лікування і він такі витрати несе.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, суд вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим судом на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд ,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає,крім випадків крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений24 жовтня 2024 року.

Головуючий :

Судді :