13 травня 2024 року
Справа № 932/2679/23
Провадження № 2/932/553/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Кудрявцевої Т.О.

за участю секретаря Рошошка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 3% річних у розмірі 182 650,86 грн. та витрати від інфляції у розмірі 602 697,71 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2011 ухваленим за результатами розгляду справи №2-3821/10 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість у розмірі 1 242 870,46 грн., а також судовий збір у сумі 1 700,00 грн. й 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2013, у виконавчих провадженнях відкритих на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2011, замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект». З посиланням на те, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2011 наразі є не виконаним, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення нарахувань проведених на підставі ст.625 ЦК України за період з 02.04.2017 до 23.02.2022 й нарахованих на вказану суму.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 23.10.2023 року справу передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 20.12.2023, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 26.02.2024 клопотання представника позивача ТОВ «Кей-Колект» про проведення судового засідання в режимі відео конференції задоволено.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.03.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, жодних клопотань не надіслано.

Згідно положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надано, також не надіслано відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до копії заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2011, яка додана позивачем до позовної заяви, та яке ухвалене за результатами розгляду справи №2-3821/10, з ОСОБА 1 та ОСОБА 2, в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.07.2008 в сумі 1 242 870,46 грн., судовий збір в сумі 1 700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Згідно копії ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2013, доданої позивачем до позову, замінено сторону виконавчого провадження (ВП №31436275) по справі №2-3821 зі зміною сторони ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Кей-Колект» за правом грошової вимоги до ОСОБА 1.

На підтвердження розміру нарахувань передбачених ст.625 ЦК України надано розрахунок проведений за період з 02.04.2017 до 23.02.2022

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу, зобов`язання боржників сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із положенням статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, за наявності судового рішення про стягнення коштів за яким відкрито виконавче провадження, для застосування конструкції норми ст.625 ЦК України, обов`язковим є надання доказів відсутності перерахувань у його межах, оскільки його реалізація в тому числі і часткова, впливає на розмір суми, яка є передумовою для нарахування санкцій.

Суд вважає, що зі змісту доданих позивачем до позову на підтвердження позовних вимог копії рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2011 та копії ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2013 неможливо встановити, що вони постановлені саме відносно відповідача у даній справі, натомість заяв та клопотань щодо витребування доказів до суду від позивача не надходило, а відповідно до положень ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Виходячи з того, що позивачем на підтвердження доводів щодо існування не виконаного, грошового зобов`язання відповідачем не надано жодного належного доказу, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, понесені витрати по справі слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат відмовити.

Понесені витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Т.О. Кудрявцева