П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року м. Київ

Справа №756/2316/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/13263/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Майбоженко А.М. 09 квітня 2024 року у м. Києві, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про становлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2024 року заявник звернувся до суду в порядку ст.317 ЦПК України із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України своєї матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Михайлівка Луганської області.

Заява мотивована тим, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Таким чином, у заявника відсутні документи, які дозволяють зареєструвати смерть згідно вимог національного законодавства та отримати свідоцтво про смерть, встановленого Україною зразка.

Заявник зазначав, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно йому для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про становлення факту смерті - задоволено.

Встановлено факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особи жіночої статті, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Михайлівка Луганської області Україна, у віці 74 років, причина смерті - невідома.

Рішення суду мотивовано тим, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на день смерті ОСОБА_2 , територія місця проживання та смерті останньої перебувала у тимчасовій окупації. Реєстрація смерті ОСОБА_2 в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 , про що просить заявник, необхідно йому для проведення державної реєстрації смерті особи у Оболонському районному в місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Заявник позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 у позасудовому порядку.

Оцінюючи зібрані докази, суд вважав, що заявлені вимоги є обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій він просить змінити резолютивну частину рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року у справі №756/2316/24 виклавши її в наступній редакції: встановити факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особи жіночої статі, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка загинула ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Михайдівка, Луганської області, Україна, у віці 74 роки. Апеляційна скарга мотивована тим, що вказані обставини мають істотний характер, так як в подальшому прийняте судове рішення може вплинути на рішення уповноваженого органу державної влади щодо грошової виплати родині, яка втратила через війну близьку людину.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили її задовольнити.

Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом встановлено, що заявник є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 20/.

Заявником на підтвердження смерті матері, надано:

копію свідоцтва про смерть виданого Відділом записів актів цивільного стану Адміністрації муніципальної освіти «Муніципальний округ Увінскій район Удмуртской Республіки», відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україні, Михайлівка /а.с. 22/;

копію паспорту ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: м. Рубіжне, Луганської області /а.с. 6-12/;

копію картки фізичної особи0платника податків, виданої ОСОБА_2 /а.с. 13/;

фотокартку з місця поховання ОСОБА_2 /а.с. 21/

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що він є сином померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Михайлівка, Луганської області. Однак, отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану не є можливим, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Таким чином, у заявника відсутні документи, які дозволяють зареєструвати смерть згідно вимог національного законодавства та отримати свідоцтво про смерть, встановленого Україною зразка.

Заявник зазначав, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно йому для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 за власною згодою був допитаний як свідок, та пояснив, що його батьки постійно проживали в м. Рубіжне Луганської обл.

Зі слів батька, після окупації частини м. Рубіжне Луганської області та постійних обстрілів, 02 квітня 2022 року о 07:00 год. він з матір`ю вийшов пішки до пункту евакуації. Через 15 хв. почався обстріл, який тривав до 15:00 год. Від обстрілу вони сховалися в церкві у центральному парку. Після чого, батьки дісталися до евакуаційного пункту, де був облаштований блокпост. Обстріли продовжувалися. ІНФОРМАЦІЯ_1 батьків разом з іншими мешканцями міста вантажними машинами евакуювали до м. Старобільськ. Проїхавши 20 км, внаслідок тривалого стресу, та постійних обстрілів, матері стало погано та вона померла в евакуаційній машині в с. Михайлівка, Луганської області, де і було її поховано. Розтин не робився. Причину смерті не встановлювали, оскільки в той час всі лікарні не працювали. Після смерті матері батько поїхав проживати до сестри заявника в Іжевську область РФ.

Аналогічні пояснення ОСОБА_1 надав і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Частинами 3,4 ст.49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров`я України № 545 від 08 серпня 2006 року.

Відповідно до положень вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

Пунктом 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами ДРАЦСу може бути видано свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (ч. 2 ст. 317 ЦПК України).

У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч.ч. 1,2 ст. 318 ЦПК України).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширює свою дію стаття 317 ЦПК. На даний час до них відносяться території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до діючого законодавства.

Указом Президента України воєнний стан встановлено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України, тому даний спрощений порядок розповсюджується на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум - до закінчення воєнного стану). Але в основному такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федераціє затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами) вбачається, що з 24.02.2022 року по 03.07.2022 року у Рубіжанській міській територіальній громаді з 24.02.2022 по 13.05.2022 велися активні бойові дії, а з 13.05.2022 та по теперішній час Рубіжанська міська територіальна громада є тимчасово окупованою РФ.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути:

- письмові докази;

- речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи;

- висновки експертів;

- копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть;

- пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник;

- довідки з військомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців);

- заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З наведених обставин вбачається, що реєстрація смерті ОСОБА_2 в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась, оскільки у заявника відсутні документи, які дозволяють зареєструвати смерть згідно вимог національного законодавства та отримати свідоцтво про смерть, встановленого зразка.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для проведення державної реєстрації смерті особи у Оболонському районному в місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Оскільки, заявник позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 у позасудовому порядку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції та встановити факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особи жіночої статі, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка загинула ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Михайдівка, Луганської області, Україна, у віці 74 роки.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає вказані посилання безпідставними, оскільки встановлення факту загибелі нормами законодавства України, зокрема, нормами ЦПК України, не передбачено.

Так, ЦПК України містить чотири категорії цивільних прав, судові рішення по яких є підставою для видачі органами державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтва про смерть.

Встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК).

Встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК).

Встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України (ст. 317 ЦПК).

Визнання фізичної особи померлою (ст. ст. 305-309 ЦПК).

Тобто, нормами ЦПК України передбачено встановлення факту смерті, а не встановлення факту загибелі.

Крім того, в тлумачному словнику української мови міститься наступне визначення слова загибель - втрата життя, смерть, звичайно передчасна (від нещасного випадку, в бою і т. ін.). Тобто, загибеллю вважається смерть, яка настала передчасно від нещасного випадку, в бою і т. ін.

Однак, заявником жодних доказів на підтвердження того, що смерть ОСОБА_2 настала передчасно від нещасного випадку, або/та в бою до суду надано не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни резолютивної частини оскаржуваного рішення, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 22 жовтня 2024 року