КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Буша Н.Д.
Єдиний унікальний номер справи № 754/1010/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 2008 рік. Під час перебування у шлюбі народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До досягнення повноліття дитини відповідач сплачував аліменти на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року на утримання дитини.

На час звернення з даним позовом дочка є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Київському фаховому коледжі зв`язку на 2-му курсі. ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.

Дитина проживає разом з позивачкою, але мати не в змозі забезпечити повноцінне навчання дочки та її утримання, оскільки на утриманні у неї є також непрацездатна мати з інвалідністю.

Посилаючись на те, що донька потребує матеріальної допомоги, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дочки аліменти в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з дати подання позову та до закінчення навчання та або до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

У відзиві на позовну заяву відповідач частково визнав позовні вимоги та не заперечував щоб з нього стягувались аліменти на дочку в розмірі 2 000 грн. Разом з цим, заявлений позивачкою до стягнення розмір аліментів вважає завищеним, таким, що не відповідає матеріальному становищу та стану здоров`я відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/7 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно починаючи з 08 січня 2024 року і до досягнення донькою 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти у розмірі 2000 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дослідив та не надав оцінки усім наданим позивачем доказам, не урахував того, що відповідач є особою з інвалідністю, несе значні витрати на лікування. При цьому, позивачка є працездатною особою, має стабільний дохід, придбала автомобіль.

Від позивачки ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, у яких вона зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Апеляційну скаргу вважає безпідставною, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів на утримання дитини.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2003 року перебували у шлюбі, який розірвано 25 листопада 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу.

Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Київського фахового коледжу зв`язку від 15 грудня 2023 року №1111 ОСОБА_3 є студентом 2-го курсу денного відділення коледжу на бюджетній основі «фаховий молодший бакалавр», термін навчання з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за нормами цивільного законодавства станом на 04 січня 2024 року набула повної цивільної дієздатності у зв`язку із досягненням вісімнадцяти років.

Суд установив, що дитина проживає разом з матір`ю, сторони не досягли згоди щодо розміру матеріального утримання дочки, яка продовжує навчання, а платник аліментів має можливість надавати матеріальне забезпечення дитині.

Суд також установив, що відповідно до довідки МСЕК від 27 червня 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має ІІ групу інвалідності, захворювання загальне, строком до 01 червня 2024 року, дата чергового огляду 15 червня 2024 року.

Відповідно до медичних довідок, наданих позивачкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має хронічне захворювання з двостороннім зниженням слухової функції. «Двостороння тугоухість 1-2 ст.». Як зазначає позивачка, дитині в 2022 році був оновлений перший слуховий апарат. Також нагально потрібно оновити і другий слуховий апарат на внутрішньо канальний. Також встановлений діагноз: Дисфункція СНЩС. Дистальний прикус, ускладнений перехресним перекриттям на рівні ікл справа за рахунок вестибулярного положення 43 зуба. Зміщення центральної лінії нижньої щелепи вправою. Утруднене відкривання рота. Зазначені хвороби також потребують лікування. Крім того, дитина має проблеми і з зором, що потребує переодичних досліджень та придбання обладнання.

Крім того, відповідно до (електронної форми) копії декларації відповідача від 12 травня 2023 року дохід ОСОБА_1 , який працює в КП "Київський метрополітен" по заробітній платі становить - 480 667 грн, пенсія - 95 923 грн. Крім того, у відповідача відкриті банківські рахунки, на яких містяться грошові кошти, що не спростовувалось відповідачем під час розгляду справи.

У відповідності до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Право на утримання виникає за умови продовження навчання.

Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо).

Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання в будь-якій формі.

Однак, відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням.

Обов`язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, припиняється, якщо відпадає хоча б одна з умов, сукупність яких є необхідною для його виникнення.

Таким чином, цей обов`язок припиняється у разі: а) досягнення дочкою, сином двадцяти трьох років; б) припинення дочкою, сином навчання; в) припинення потреби дочки, сина в матеріальній допомозі; г) припинення можливості батьків надавати матеріальну допомогу; д) смерті (оголошення померлою) однієї із сторін зобов`язання.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У ч. 1 вказаної статті міститься відсильна норма, згідно з якою суд визначає розмір аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

У ч. 2 статті вказано, що суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Таким чином, при визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина суд враховує такі обставини:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У своїй позовній заяві позивачка просила суд стягнути на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років. В Свою чергу відповідач не заперечував щодо стягнення аліменти в розмірі 2 000 грн щомісячно.

Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, беручи до уваги встановлені обставини, враховуючи, що дитина навчається та потребує матеріальної допомоги і відповідач може її надати та не заперечує щодо свого обов`язку брати участь в утриманні дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення аліментів у розмірі 1/7 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною двадцяти трьох років або припинення останньою навчання.

Колегія суддів погоджується, що вказаний розмір аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам дитини.

Заперечуючи позовні вимоги та оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянт не надав суду і доказів того, що визначений розмір аліментів є завищеним чи матеріальне становище не дозволяє йому брати участь в утриманні повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова