Провадження № 2з/201/270/2024
УХВАЛА

про забезпечення позову

23 жовтня 2024 року місто Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Демидова С.О., ознайомившись із заявою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя.

Представником позивача подано заяву про забезпечення позву в якому просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь яким іншим особам уповноваженим діяти в інтересах ОСОБА_3 відчуження нерухомого майна, а саме частки квартири площею 60,1 кв.м , житловою площею 27,7 кв.м. , яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В обгрунтування заяви представник позивача зазначає, що 15.12.2017 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. До реєстрації шлюбу її батьки та батьки відповідача надали грошові кошти на придбання квартири, право власності на яку, вже згодом було зареєстрована за відповідачем. В поданій позовній заяві просила суд визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на частку квартири, крім того просила визнати майно придбане під час подружнього життя сторін, а саме меблі, речі та обладнання побутового призначення , облаштування санвузла та побутової техніки спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу майна, набуто за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_3 на її користь вартість вказаного майна.

Загальна ціна позову складає 1 141 736,62 грн. Відповідач вчиняв та наразі вчиняє неправомірні дії стосовно майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

По-перше, Відповідач вигнав Позивача та їх малолітню дитини з їх квартири, яка є спільною власністю подружжя, змінив вхідні замки, погрожує фізичною розправою Позивачу та її батьку та вчиняє перешкоди у доступі Позивача до квартири та правовстановлюючих документів на неї.

По-друге, Відповідач, який мав доступ до транспортного засобу зареєстрованого на ім`я Позивача - LAND ROVER RANGE ROVER, Д.н.3. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , чорного кольору, за попередною змовою з ОСОБА_4 , шляхом обману, з метою заволодіння належним ОСОБА_1 майном, шляхом підроблення підписів у документах та їх подальшого використання, заволоділи чужим майном, а саме автомобілем LAND ROVER RANGE ROVER, д.н.3. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , чорного кольору

Вищевказані факти свідчать про те, що між Позивачем та Відповідачем дійсно виник спір та через дії Відповідача, які направлені на уникнення від цивільної відповідальності, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, розглянувши матеріали справи, приходжу до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження.

Суд враховує, що згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 (провадження № 4-21904св19) викладено правову позицію згідно з якою:

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

[…] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

[…] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами від 12 червня 2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Предметом спору у даній цивільній справі є визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_2 та визнання права власності по частині за кожним з подружжя.

З наданих позивачем доказів вбачається, що 15 грудня 2017 року між сторонами було укладено шлюб, 03 лютого 2017 року відповідач уклав Договір про сплату пайових внесків у ЖК «РІВЕР ПАРК», 12.09.2017 року виготовлено технічний паспорт на спірну квартиру, а 05.04.2018 року за відповідачем зареєстровано право власності на спірну квартиру. Окрім того представником позивача надано відповідь з регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській області відповідно до якої 03 вересня 2024 року транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, Д.н.3. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , чорного кольору, який належав ОСОБА_1 було перереєстровано на ОСОБА_4 .

Таким чином, з поданих позивачем документів вбачається наявність спору між сторонами щодо визнання спірною сумісною власністю квартири АДРЕСА_3 .

Приймаючи до уваги, що предметом спору є квартира АДРЕСА_4 , вважаю, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки з урахуванням вищевикладених обставин, невжиття таких заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення вимог позивача.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, ураховуючи характер та обсяг позовних вимог, суд вважає за необхідне заяву представника позивача задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити заборони ОСОБА_3 та будь яким іншим особам уповноваженим діяти в інтересах ОСОБА_3 відчуження нерухомого майна, а саме частки квартири площею 60,1 кв.м , житловою площею 27,7 кв.м. , яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Адреси сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_5

Суддя С.О. Демидова