ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9178/24 Справа № 201/9001/24 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Новікової Г.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 (суддя першої інстанції Антонюк О.А.),

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2024 року ОСОБА_1 у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_3 відмовлено.

Із вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 та через свого представника ОСОБА_2 ,подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дитину, у той час мати участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, та зокрема не надає матеріальну допомогу.

Вказує, що 28 вересня 2018 року ОСОБА_4 разом зі своїм батьком ОСОБА_1 виїхали за межі країни та наразі проживають за кордоном.

ОСОБА_2 , просив ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2024 року скасувати та направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду щодо відмови у видачі судового наказу.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про відмову у видачі судового наказу, то справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертаючись із даною заявою, вказував на те, що він разом із сином у 2018 році виїхав за межі країни і на даний час проживають разом та син знаходиться на його утриманні.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано жодного доказу на підтвердження того, що дитини проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно зі ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються також інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ч. 5 ст. 183 ЦПК України, право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Отже, законодавець визначив, що право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має право той з батьків, з ким проживає дитина.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд дослідивши наявні докази у справі, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки заявником не надано беззаперечних доказів того, що малолітній ОСОБА_4 07 червня 2015 року на даний час проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.

Надана заявником довідка № 5869 від 12.07.2024 року про склад сім`ї у даному випадку не може вважатись належним доказам проживання разом з дитиною, оскільки сам заявник вказує, що у 2018 році виїхав за межі країни.

Крім того, апеляційний суд вважає, зазначити на тому, що доказів того, що дитина на даний час проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні саме за межами країни суду надано не було, а тому відсутні підстави для видачі судового наказу про стягнення аліментів, оскільки в даному випадку апеляційний суд не вбачає безспірного їх стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що питання щодо відмови у видачі судового наказу судом першої інстанції вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2024 року про відмову у видачі судового наказу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В, Космачевська

Г.В. Новікова