Провадження № 22-ц/801/1935/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 рокуСправа № 127/34001/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

з участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вінницька міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Федик Юлії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Короля О. П. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за участі третьої особи без самостійних вимог - Вінницької міської ради, про виділ частини житлового будинку в натурі та про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 жовтня 2018 року державним нотаріусом Малою Н. С. було видане свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_6 , яка складається з 33/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Співвласником іншої частини будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , якому належить 17/50 частин спірного будинку.

1/2 частку спадщини після смерті ОСОБА_6 успадкував син померлої позивач, а іншу 1/2 частку спадщини успадкував син померлої відповідач ОСОБА_4 .

Між сторонами як співвласниками майна не було досягнуто згоди та виникають непорозуміння і суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто.

Крім того між сторонами не досягнуто згоди щодо користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:021:0359, площею 0,06 га.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 у заявленому позові просив суд:

- поділити в натурі 33/50 частки житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами номер АДРЕСА_2 за варіантом, наданим у висновку судової будівельно-технічної експертизи та виділити йому частку за наданим варіантом;

- визначити порядок користування земельною ділянкою за кадастровим номером :03:021:0359, яка знаходиться АДРЕСА_1 за варіантом, наданим у висновку судової будівельно-технічної експертизи та виділити йому частину у користування за наданим варіантом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року за клопотанням відповідача ОСОБА_4 його було замінено на належного відповідача ОСОБА_2 , якій він подарував частку у спірному будинку.

21 лютого 2020 року відповідачем ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог - Вінницької міської ради про виділ в натурі 33/100 частки житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позов обґрунтовує тим, що вона є співвласником спадкового майна, домовленості про порядок користування яким між сторонами немає.

ОСОБА_1 проживає у іншому місці, проте чинить перешкоди у користуванні спірним будинком, тому вона просила суд:

- виділити їй в натурі 33/100 частки будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 ;

- встановити порядок користування земельною ділянкою :03:021:0359, яка знаходиться АДРЕСА_1 .

Після проведення судових експертиз сторони уточнили свої позовні вимоги.

Так, ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві просив поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , згідно з першим варіантом (додатки 11-12) судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ОС-396 від 30.04.2021 року, виділивши в натурі у житловому будинку літ. «А»: приміщення кімнати 1-2, тамбур «1», кухню «1-1», коридор «1-3», житлову кімнату «1-4», комору; по інших будівлях та спорудах виділити йому: частку погрібу «п/А», частку ганку, сарай «В», убиральню «Ж», огорожу № 1. Щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою кадастровий номер :03:021:0359 площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_1 , то позивач ОСОБА_1 просив встановити його відповідно до варіанту 2 (додаток № 18 експертного висновку ОС-396 від 30.04.2021 року відповідно до варіанту 1 поділу в натурі житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами), і виділити частину земельної ділянки в окреме користування площею 119 кв.м, що графічно зображена на схемі в додатку № 18 зеленим кольором; частину земельної ділянки у спільне користування з ОСОБА_2 , що графічно зображена на схемі в додатку № 18 сірим кольором; у користування ОСОБА_3 виділити земельну ділянку площею 270 кв. м, що графічно зображена червоним кольором.

ОСОБА_2 в уточнених вимогах вказала, що найбільш прийнятним для поділу житлового будинку є варіант № 3 (додатки 15-16), а щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою варіант № 5 (додаток 21) додаткового висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ОС 434 від 28.06.2022 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2024 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 Вінницької міської ради про виділ частини житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 33/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до варіанта № 3 (додатки 15-16) висновку додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ОС-434 від 28.06.2022 року, а саме: тамбур 1 (тамбур «а1») площею 3,5 кв.м, кухню 1-1 площею 8,8 кв.м, кімнату 1-2 площею 19,0 кв.м, кімнату 1-4 площею 19,0 кв.м, комору 1-5 площею 5,9 кв.м, а всього в житловому будинку 56,2 кв.м; господарські будівлі та споруди: погріб «п/А», ; сарай «В»; убиральня «Ж»; огорожа №1.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача ОСОБА_2 Вінницької міської ради про виділ 33/100 частки житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено в повному обсязі.

Виділено ОСОБА_2 в натурі 33/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до варіанта №3 (додатки 15-16) висновку додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ОС-434 від 28.06.2022 року, а саме: коридор 1-3 площею 4,1 кв.м, кімнату 1-6 площею 8,3 кв.м, кімнату 1-7 площею 15,7 кв.м, кімнату 1-8 площею 18,8 кв.м, а всього в житловому будинку 46,9 кв.м; господарські будівлі та споруди: ганок, гараж «Г», погріб «п/Г»; огорожа №2, .

Зобов`язано ОСОБА_1 на забезпечення поділу будинку в натурі виконати такі роботи з переобладнання:

влаштувати перегородку з дверним прорізом у приміщенні 1-4;

демонтувати віконний блок з подальшим влаштуванням дверного прорізу та подвійних дверей у приміщенні 1-4;

влаштувати ганок та сходи для забезпечення окремого входу до приміщення 1-4.

Зобов`язано ОСОБА_2 на забезпечення поділу будинку в натурі виконати такі роботи з переобладнання:

демонтувати дверний блок з подальшим закладанням прорізу між приміщеннями 1-3 та 1-4 , 1-3 та 1-5.

Витрати з переобладнання будинку покласти на сторони в таких частках : на ОСОБА_1 30% вартості ремонтно-будівельних робіт? будівельних матеріалів, машин та механізмів у процесі виконання ремонтно-будівельних робіт, які необхідно здійснити для влаштування ганку та сходів для забезпечення окремого входу до приміщення 1-4 у будинку АДРЕСА_1 , на ОСОБА_2 70 % вартості ремонтно-будівельних робіт? будівельних матеріалів, машин та механізмів у процесі виконання ремонтно-будівельних робіт, які необхідно здійснити для влаштування ганку та сходів для забезпечення окремого входу до приміщення 1-4 у будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 , співвласника 34/100 часток будинковолодіння АДРЕСА_1 на користь першого співвласника 33/100 часток цього ж будинковолодіння ОСОБА_1 грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки у вартості земельних поліпшень в розмірі 17341,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , співвласника 34/100 часток будинковолодіння АДРЕСА_1 на користь другого співвласника 33/100 цього ж будинковолодіння ОСОБА_2 грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки у вартості земельних поліпшень в розмірі 4997,50 грн.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер :03:021:0359 площею 0,06 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № НОМЕР_1 (додаток 21) додаткового висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №ОС- 434 від 28.06.2022 року.

Виділено у користування позивача-відповідача ОСОБА_1 земельну ділянку, позначену на плані-схемі загальною площею 165 кв.м, з яких: 129 кв. м в окреме користування (позначену на плані-схемі зеленим кольором та 36 кв.м у спільне користування (позначену на плані-схемі сірим кольором), що графічно зображені на схемі в додатку №21 висновку додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ОС-434 від 28.06.2022 року.

Виділено у користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 165 кв.м, з яких частину земельної ділянки в окреме користування площею 129 кв.м (позначену на плані-схемі блакитним кольором), частину земельної ділянки (36 кв.м), виділеної у спільне користування з ОСОБА_1 (позначену на плані-схемі сірим кольором), що графічно зображені на схемі в додатку № 21 висновку додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №ОС-434 від 28.06.2022 року.

Виділено у користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 270 кв.м, з яких частину земельної ділянки в окреме користування площею 270 кв.м (позначену на плані-схемі рожевим кольором), що графічно зображені на схемі в додатку № 21 висновку додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № ОС-434 від 28.06.2022 року.

За первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 Вінницької міської ради про виділ частини житлового будинку в натурі та про встановлення порядку користування земельною ділянкою стягнуто в рівних частках з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частину понесених позивачем ОСОБА_1 судових витрат із сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

За зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 Вінницької міської ради про виділ в натурі 33/100 частки житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що не зважаючи на суттєву різницю у вартості проведення необхідних ремонтно-будівельних робіт по варіантах, запропонованих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , враховуючи вкрай неприязні стосунки між сторонами, які виключають у будь-який спосіб можливість користування спільними частинами будинку та те, що звернення сторін до суду для розв`язання спору було зумовлено саме неможливістю вирішити питання розподілу спадкового будинку мирним шляхом, з метою забезпечення нормального співмешкання сторін, уникнення в подальшому конфліктів та їх непередбачуваних наслідків, суд вважає, що в такому випадку мирне користування сторонами належними їм частками спірного будинку превалює над іншими чинниками, зокрема, вартістю проведення необхідних ремонтно-будівельних робіт для влаштування ганку та сходів для забезпечення окремого входу до приміщення 1-4 у будинку АДРЕСА_1 . На переконання суду, виключно варіант № 3 (додатки 15-16) висновку експерта № ОС- 434 від 28.06.2022 року забезпечить дійсне вирішення у дієвий спосіб спору та забезпечить розумний баланс інтересів сторін як співвласників.

Щодо встановленого порядку користування земельною ділянкою, місцевий суд зазначив, що саме за цим варіантом у сторін буде можливість користуватися частинами своїх земельних ділянок незалежно один від одного. Як вбачається з графічного зображення з боку вулиці І. Огієнка на спірну земельну ділянку є два входи для кожної зі сторін, що також виключає будь-яке спілкування між ними, що є найважливішим фактором у вирішенні цього спору. Обираючи вказаний варіант, суд враховує фактичний порядок користування земельною ділянкою, розташування належних частин житлового будинку, господарських будівель і споруд, можливість нормального користування будинком та господарськими будівлями і здійснення за ними догляду, розташування плодово-ягідних насаджень кожної із сторін, можливість проходу й проїзду з вулиці на подвір`я кожної із сторін. В цьому варіанті експертом передбачені окремі входи до частин будинку для кожної із сторін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Федик Ю. Ю. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю, а позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Рибчинський В. П, Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2024 року справу призначено до розгляду на 12 вересня 2024 року на 11 год. 00 хв.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 вересня 2024 року суддю ОСОБА_8 замінено на суддю ОСОБА_9 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2024 року строк розгляду справи продовжено на п`ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 10 жовтня 2024 року на 10 год. 40 хв., в подальшому у розгляді справи оголошена перерва до 21.10.2024 року о 10 год. 30 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

На думку скаржника рішення суду першої інстанції не здатне повною мірою захистити порушені права ОСОБА_1 .

Вартість переобладнання будинку та земельної ділянки за обраним судом першої інстанції варіантом є у декілька разів вищою, ніж у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Крім того за обраним варіантом у ОСОБА_1 відсутній вихід із земельної ділянки, який він має облаштувати самостійно.

При виконанні рішення на ОСОБА_1 покладено значну кількість обов`язків (перенесення лічильника та газових труб, знесення туалету, засипання ями), що є довготривалим та дороговартісним.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Від представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якій вона просила рішення суд першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Окрім того просила суд стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Фактичні обставини, встановлені судом

Після смерті ОСОБА_6 залишилася спадщина, що складалася з 33/50 часток житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_3 , яку в рівних частках успадкували ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , тобто по 33/100 кожний.

09.10.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 16.11.2021 р. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Загороднюк О.С. від 25.07.2022 р. №26/02-14 спадкоємцем ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину, є його онука ОСОБА_3

25.05.2019 року було укладено договір дарування частки житлового будинку між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 прийняла у дар 33/100 частки житлового будинку з прибудовами, з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріалами інвентаризаційної справи № 10573 на будинковолодіння АДРЕСА_1 підтверджено, що його співвласниками є ОСОБА_5 (спадкоємець ОСОБА_3 ) 34/100 частки, ОСОБА_1 33/100 частки та ОСОБА_2 (колишній співвласник ОСОБА_4 ) 33/100 частки.

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 12.09.2018 року вбачається, що він розташований на земельній ділянці площею 599 кв.м, складається із 2-х ізольованих приміщень з окремими виходами загальною площею 159,9 кв.м, житловою площею 123,5 кв.м. Співвласниками приміщення № 1 є ОСОБА_1 (позивач-відповідач) та ОСОБА_2 (відповідач-позивач), співвласником приміщення №2 на даний час є ОСОБА_3 , спадкоємець та правонаступник ОСОБА_5 .

Зі схематичного плану земельної ділянки садибного (індивідуального) будинку АДРЕСА_1 вбачається, що існує 4 входи на цю ділянку: два зі сторони приміщення № 2, належного ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ) і два зі сторони приміщення № 1, належного ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Із відповіді Вінницького лівобережного відділення поліції № 1162 м/2/201/20 від 18.09.2020 року вбачається, що з ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду та суворо наголошено щодо неприпустимості протиправної поведінки в подальшому.

Сторонами у справі підтверджено наявність між ними неприязних відносин та спору про реальний розподіл спільної частини будинковолодіння та порядку користування тією частиною земельної ділянки, яка перебуває у спільному користуванні за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст. 1 протоколу №1 до Конвенції з прав людини кожна фізична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Оскільки цивільним законодавством передбачено, що кожний з учасників спільної власності має певні правомочності щодо належної йому на праві власності частки у нерухомому майні, проте, позивачі позбавлені реалізувати свої правомочності щодо належних їм часток, то у зв`язку з цим позивачі, керуючись ст. 364 ЦК України, можуть вимагати виділу своєї частки зі спільного майна.

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна № 55 від 18.06.2007 року, затвердженою в Мінюсті України від 06.07.2007 року.

Так, згідно з п. 1.2. Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», порушуючи справу даної категорії, суддя зобов`язаний відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати документи (дані), зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі або встановлення порядку користування ним відповідно до належних співвласникам часток, а у необхідних випадках - органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про допустимість пов`язаних з цим переобладнань.

Відповідно до ч. 5 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.

Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Тлумачення частини другої статті 367 ЦК України свідчить, що поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Аналіз статей 183, 358, 364 ЦК України дозволяє зробити висновок, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу нерухомого майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої статті 76, частини першої статті 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21) вказано, що «кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації».

Звертаючись до суду з позовами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як на підставу своїх порушених прав посилалися на те, що між ними як співвласниками майна не досягнуто згоди та виникають непорозуміння і суперечки з приводу користування, утримання та збереження належного їм на праві спільної часткової власності майна і угоди про спосіб виділення в натурі частки кожного із сумісного спільного володіння не досягнуто.

Вирішуючи спір щодо виділу часток у спірному будинку, врахувавши всі обставини справи, права сторін, їх вкрай неприязні стосунки, що виключає можливість навіть часткового спільного користування житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами, технічну можливість виділення частин житлового будинку в натурі, суд першої інстанції дійшов висновку, що найбільш прийнятним для всіх співвласників будинковолодіння є запропонований експертом варіант № 3 (Додаток 15-16) додаткового висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №ОС-434 від 28.06.2022 року. У цьому експертному дослідженні експертом зазначено, що технічно можливо виконати виділ в натурі 33/100 та 33/100 часток житлового будинку «А» з прибудовами з метою облаштування окремих ізольованих квартир за умови влаштування ганку та сходів для забезпечення окремого входу до приміщення 1-4; демонтажу віконного блоку з подальшим влаштуванням дверного прорізу між приміщеннями 1-3 та 1-4, 1-3 та 1-5.

Суд вважає, що саме цей варіант повністю виключає виникнення конфліктних ситуацій між сторонами, адже наявність спільних місць користування у будинку це прямий шлях до постійних непорозумінь, сварок та бійок між сторонами, а такий варіант передбачає можливість користування належними співвласникам частинами будинковолодіння в режимі повної ізоляції, що виключає будь-які причини для конфліктів.

Вирішуючи спір щодо встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою, врахувавши обставини справи, технічну можливість встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою між співвласниками будинковолодіння, суд вважав, що найбільш прийнятним для всіх співвласників будинковолодіння є запропонований експертом варіант №5 (додаток 21) додаткової судової земельно-технічної експертизи (висновок № ОС-434 від 28.06.2022 року.

Саме за цим варіантом, на переконання суду першої інстанції, у сторін буде можливість користуватися частинами своїх земельних ділянок незалежно один від одного, оскільки як вбачається з графічного зображення з боку вулиці І. Огієнка на спірну земельну ділянку є два входи для кожної зі сторін, що також виключає будь-яке спілкування між ними, що є найважливішим фактором у вирішенні цього спору.

Колегія суддів повністю погоджується із такими висновками місцевого суду.

У постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 487/3769/20 (провадження № 61-7928св22) Верховний Суд зробив висновки про те, що «володіння та користування спільним майном здійснюється усіма його співвласниками за спільного згодою, тобто в результаті досягнення консенсусу. У тому ж разі, якщо такої згоди сторони не досягли, спір щодо порядку володіння та користування спільним майном повинен вирішуватися судом. Отже, у разі коли існує між співвласниками спір з приводу порядку користування та володіння спільним майном, суд має вирішити такий спір щодо суті, визначивши певний порядок користування спільним майном для його співвласників, які в позасудовому порядку не досягли згоди з приводу користування та управління ним».

У постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 Верховний Суд України зробив висновок про те, що «стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61?10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що сторони не досягли домовленості щодо порядку та способу спільного користування спірними будинком та земельною ділянкою, що й стало підставою для їх звернення до суду з цими позовами. Тож такий спір підлягає вирішенню саме судом.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши кількість співвласників нерухомого майна, плану будинку, висновки судових експертиз, а також конфліктні відносини між сторонами у справі, пропорційність та рівновагу прав та інтересів обох сторін, суд дійшов до повністю обґрунтованого висновку, що саме за вказаними варіантами експертизи у сторін буде можливість користуватися частинами будинку та земельної ділянки незалежно один від одного.

При цьому колегія суддів також враховує, що цей судовий спір між сторонами виник у 2019 році, а отже близько п`яти років ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не можуть дійти згоди у порядку користування будинком та земельною ділянкою, зазначене вкотре підтверджує обґрунтованість рішення суду першої інстанції про встановлення виключно ізольованого порядку користування належним сторонам майном.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У цій статті гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із твердженнями суду першої інстанції про те, що вирішення спору у визначений судом першої інстанції спосіб не призведе до необхідності докладати зусиль для врегулювання спору повторно. Обрання ж іншого варіанту розподілу не вирішить спору між сторонами, тому не відбудеться справедливого розгляду справи і ефективного захисту порушених прав, а отже мета правосуддя не буде досягнута.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вартість переобладнання будинку та земельної ділянки за обраним судом першої інстанції варіантом є у декілька разів вищою, ніж у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а також про те, що за обраним варіантом у ОСОБА_1 відсутній вихід із земельної ділянки, який він має облаштувати самостійно, оскільки судом за її згодою зобов`язано ОСОБА_2 компенсувати 70% вартості необхідних ремонтно-будівельних робіт та будівельних матеріалів, машин та механізмів, які необхідно здійснити у процесі виконання ремонтно-будівельних робіт, які необхідно здійснити для влаштування ганку та сходів для забезпечення окремого входу до приміщення 1-4 у будинку АДРЕСА_1 .

Щодо доводів про те, що при виконанні рішення на ОСОБА_1 покладено значну кількість обов`язків, що призведе до довготривалості виконання робіт, апеляційний суд зазначає, що як уже вказувалося, спір між сторонами уже триває близько п`яти років, а тривалість виконання рішення залежить виключно від волі сторін, на що суд вплинути не може.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, понесені ОСОБА_1 судові витрати у суді апеляційної інстанції слід залишити за ним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Воронцова О. В. заявляла про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, на підтвердження чого надала договір № 40 про надання правової допомоги від 10 серпня 2024 року, акт виконаних робіт від 19 серпня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_2 були надані такі послуги: ознайомлення з апеляційною скаргою 500 грн; складення відзиву 2 000 грн; проведення двох юридичних консультацій 500 грн; участь у судових засіданнях 2 000 грн. Також надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 40 на суму 5 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Федик Юлії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повна постанова складена 23 жовтня 2024 року.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук