Провадження № 2-о/127/355/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Вінницька міська рада про встановлення фактів постійного проживання спадкодавця і спадкоємця на час відкриття спадщини та належності правовстановлюючого документу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою про встановлення фактів постійного проживання спадкодавця і спадкоємця на час відкриття спадщини та належності правовстановлюючого документу. Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Згідно з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.08.1989 - ОСОБА_1 - заявник, є донькою ОСОБА_3 , а остання є донькою ОСОБА_2 , що підтверджуються свідоцтвом про народження серп НОМЕР_3 від 30.08.1958, яка у зв`язку із укладанням шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується витягом № 8 від 04.10.2023. Вказані обставини підтверджують Факт родинних відносин, а саме того, що ОСОБА_2 , являється бабусею ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно. яке складається з цілого житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав померлій на підставі свідоцтва про право власності № 1-2585 від 03.09.1993, свідоцтвом про право на спадщину за законом № 1-2587 від 03.09.1993 та технічним паспортом від 10.02.1988. Натомість спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась, а відповідно всі спадкоємці першої, другої, третьої черги за законом чи за заповітом не подавали заяви про прийняття спадщини. Єдиною спадкоємицею, яка бажає прийняти спадщину та на час відкриття спадщини проживала постійно зі спадкодавцем є онука померлої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має право на спадкування за законом, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга), що підтверджується довідкою № 3/01-16 від 24.01.2024, виданою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Стеблюк Наталією Володимирівною. Тобто спадкова справа щодо майна померлої не заводилася, адже спадкоємців другої та третьої черги немає, а мати заявниці, яка відноситься до спадкоємців першої черги, не претендує на спадкове майно. Таким чином єдиною спадкоємицею, яка бажає прийняти спадщину є заявниця. Тому щодо наявності у неї права на спадкування за законом, як в особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга), слід зазначити, що заявниця з 26 січня 2007 року постійно проживала разом із своєю бабусею до її смерті (29.12.2016), здійснювала постійний догляд за нею, разом вели спільне господарство і побут, мали взаємні права та обов`язки щодо догляду за житловим будинком, його ремонтом, регулярною сплатою комунальних платежів, тобто були пов`язані спільним побутом. Вищевказані факти спільного проживання, здійснення догляду. ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків реалізованих за адресою: АДРЕСА_2 засвідчені та підтверджуються: актом № 48 та № 49 про встановлення факту здійснення догляду від 30.01.2024, довідкою № 50 від 30.01.2024, рахунком про оплату № ВН 000007113 від 23.11.2020, видатковою накладною № ДР-0000038 від 16.12.2020. квитанціями про оплату комунальних послуг, розрахунковими книгами з оплати за природній газ, абонентською книжкою з оплати за електроенергію, розрахунковою книгою за послуги зі збору та ввезення побутових відходів. Крім того факт постійного проживання заявника за вищевказаною адресою з 26.01.2007 до цього часу підтверджується: довідкою № 51 від 30.01.2024 та витягом з реєстру територіальної громади № 2024/001058707 від 31.01.2024. Так, з вищезазначеного слідує, що заявниця з своєю бабусею з 26.01.2007 до дня її смерті 29.12.2016 проживали разом, вели спільне господарство та мали взаємні права та обовязки, тобто заявниця постійно проживала разом зі спадкодавцем на момент її смерті. Встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщини має для заявниці суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після смерті бабусі, у відповідності до ст. 1268 ЦК України. В інший спосіб, як через встановлений даного факту судовим рішенням, заявниця документально не може підтвердити факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем. Таким чином факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини, як того вимагає положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, знаходить своє підтвердження. Тому ОСОБА_1 , вважається такою, яка прийняла спадщину, що фактично усуває перешкоди для отримання заявником свідоцтва про право на спадщину за законом. З огляду на викладене, виходячи з інтересів осіб щодо захисту їх права на спадкування, зважаючи на те, що заявник не має іншої можливості, окрім як в судовому порядку встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини. Тому вважаємо, що ця вимога підлягає задоволенню, оскільки є законна, обґрунтована та підтверджується письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Таким чином встановлення Факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після смерті останньої, надасть змогу заявнику реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті бабусі у встановленому законом порядку. Крім того, за життя бабусі при оформленні правовстановлюючих документів, а саме свідоцтва про право власності № 1-2585 від 03.09.1993 та свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-2587 від 03.09.1993, було допущено помилку в написанні прізвища бабусі заявниці та було вказано не « ОСОБА_4 », як вказано у свідоцтві про смерть, а « ОСОБА_4 », що не збігається із її паспортом та іншими документами (свідоцтвом про смерть) тощо. У зв`язку із вказаними розбіжностями в прізвищі бабусі в правовстановлюючих документах, та її прізвищем, зазначеним в свідоцтві про смерть та інших документах, вказане заявнику перешкоджає у реалізації прав на спадкування. Просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 з 26.01.2007 до 29.12.2016. В встановити факт належності померлій « ОСОБА_2 », актовий запис про смерть № 3582, складений 29 грудня 2016 року. Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, правовстановлюючих документів - свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 від 03.09.1993 та свідоцтва про право на спадщину за законом № I- 2587 від 03.09.1993 на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виданого на ім`я « ОСОБА_2 ».

Ухвалою суду від 22.05.2024 року відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала, просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заяву не визнала, заперечувала щодо її задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 ; копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 8.

Згідно свідоцтва про право власності № 1-2585 від 03.09.1993року ОСОБА_2 належить на праві власності цілий житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки приватного нотаріуса ВМНО Вінницької області Стеблюк Н.В. № 3/01-16 від 24.01.2024р., після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкова справа не заводилась, а відповідно всі спадкоємці першої, другої, третьої черг за законом чи за заповітом не подавали заяви про прийняття спадщини. Єдиною спадкоємицею, яка бажає прийняти спадщину та на час відкриття спадщини проживала постійно із спадкодавцем є онука померлої ОСОБА_2 ОСОБА_1 , яка має право на спадкування за законом як, особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга).

Актом № 49 від 30.01.2024 року встановлено, що ОСОБА_2 дійсно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з онучкою ОСОБА_1 , даний акт підписаний головою квартального комітету «Лівобережний» та скріплений печаткою.

Згідно довідки КК «Лівобережний» № 50 від 30.01.2024 року ОСОБА_1 проживала постійно разом на день смерті зі своєю бабусею та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки КК «Лівобережний» № 51 від 30.01.2021року ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 2007 року по теперішній час.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 686/15993/21 зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

За правилами частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Докази надані заявником, а саме: копії квитанцій про оплату комунальних платежів у період з 2022 по 2023 року; копія рахунку про оплату ІЧ«000007113 від 23.11.2020; копія видаткової накладної №ДР-0000038 від 16.12.2020, не підтверджують факту, що вони дійсно разом вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками, оскільки спадкодавець, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявниця стверджує, що оскільки проживала постійно зі спадкодавцю, то вважається такою, що прийняла спадщину, що на думку заявниці фактично усуває перешкоди для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Разом з тим, із поданої заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцею вбачається, що встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, що полягає у визначенні кола спадкоємців за законом, які можуть претендувати на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 .

Водночас, звертаючись до суду із заявою про встановлення даного факту, заявниця не додає до заяви доказів звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , відмови нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії, або відповідних відомостей зі Спадкового реєстру.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач- це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Отже визначення заінтересованих осіб є правом заявника.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З наведеного слідує, що на суд покладено обов`язок визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Отже пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 15 травня 2023 року у справі № 352/371/21 (провадження № 61-8494св22) зроблено висновок, що: «лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть».

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) указано, що: «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі № 175/891/19 (провадження № 61-7081св20) зроблено висновок, що: «належним відповідачем за вимогою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».

Із роз`яснень, викладених у п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Проте в матеріалах справи не міститься жодних документів, які свідчили б про відмову ОСОБА_3 - мати заявниці - від прийняття спадщини як спадкоємця першої черги.

Окрім того, Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року вказує на те, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

За встановлених обставин, та те, що мати заявниці - ОСОБА_3 - є спадкоємицею першої черги, суд приходить до висновку що заявником не вірно визначено коло заінтересованих осіб, які мають брати участь у справі, рішення у справі щодо яких може вплинути на їх права та обов`язки шляхом його реалізації.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки не показали суду що заявник та ОСОБА_2 вели спільне господарство чи мали спільний бюджет та витрати, а тому їх покази суд не бере до уваги.

Дослідивши матеріали по справі, суд дійшов висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю. Додані до матеріалів справи як докази довідка №50 від 30.01.2024, № 51 від 30.01.2024, акт № 48 від 30.01.2024 та акт № 49 від 30.01.2024 не доводить факту проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідно до ст. 1264 ЦПК України, а саме з 2007 року. Доказів на підтвердження того, що вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати відсутні, а тому заява в частині встановлення факту спільного постійного проживання спадкодавця і спадкоємця на час відкриття спадщини задоволенню не підлягає.

Заява в частині встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року № 5 «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян.

Встановлення факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ст. 315 ч. 1 п. 6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 прізвище померлої вказано « ОСОБА_4 ».

В свідоцтві про право власності № НОМЕР_4 від 03.09.1993року та в свідоцтві про право спадщини за законом № І-2587 від 03.09.1993 року на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , видані на ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_7 прізвище бабусі заявника вказано « ОСОБА_4 ».

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заява в цій частині обґрунтована і підлягає задоволенню.

Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 89, 259, 263-265, 315-316, 319, 200 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт належності померлій ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 від 03.09.1993р. та свідоцтва про право на спадщину за законом № 2587 від 03.09.1993р. на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , виданий на ім`я « ОСОБА_2 ».

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання спадкодавця і спадкоємця на час відкриття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.10.2024року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_8 .

Вінницька міська рада, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, .

Суддя: