Дата документу 14.10.2024
Справа № 334/2534/24
Провадження № 2/334/1615/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Коломаренко К.А., за участі секретаря Цілінко А.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник позивачів: адвокат Штабовенко Денис Всеволодович - діє на підставі Ордеру серії АР №1168407 від 26.03.2024 року

до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів

за участі: представника позивачів адвоката Штабовенко Д.В. (діє на підставі Ордеру серії АР №1168407 від 26.03.2024 року)

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять суд визнати за ними право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 по 1/3 частки за кожним.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 25 лютого 1998 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , яка в тому числі діяла як законний представник ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1

Зазначений договір було зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації та в Запорізькій універсальній біржі «Україна» ЛТД в Журналі реєстрації угод з нерухомістю.

23 вересня 2011 року ОСОБА_7 уклала інший шлюб та її прізвище змінилось на ОСОБА_8 .

Надалі позивачі виявили, що ними було втрачено оригінал вищевказаного договору купівлі-продажу.

Таким чином, на сьогоднішній день у позивачів відсутній документ, що підтверджує право власності, а також у зв`язку із змінами державних реєстрів, в актуальному реєстрі відсутня державна реєстрація на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за позивачами. Одночасно така реєстрація підтверджується відомостями реєстру, який діяв у 2007 році, а саме реєстром прав власності на нерухоме майно, а також витягами ТОВ «ЗМБТІ» із даного реєстру.

Посилаючись на вимоги Закону України «Про товарну біржу» (ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 15 Закону), ст 58 Конституції України, ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 47, 153, 224, 227 ЦК УРСР), просять позовні вимоги задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю ОСОБА_9 .

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України 29.03.2024 року направлено запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - відповідачів у справі до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, Управління державної міграційної служби у Запорізькій області, Державної міграційної служби як розпорядника Єдиного державного демографічного реєстру.

Також, судом 29.03.2024 та 23.04.2024 року направлялися запити до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо надання відомостей про наявність/відсутність актових записів про смерть відповідачів у справі.

16.04.2024 року та 06.05.2024 року до суду від Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, Державної міграційної служби як розпорядника Єдиного державного демографічного реєстру надійшла інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - відповідачів у справі, згідно якої відповідачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , а інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_6 відсутня.

22.05.2024 року до суду від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшла відповідь про відсутність актових записів про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Зазначено, що здійснити коректну перевірки щодо наявності чи відсутності актового запису про смерть ОСОБА_5 не вдалось можливим через недостатність його персональних даних.

Ухвалою суду від 28.05.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

28.05.2024 року судом повторно направлено запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - відповідачів у справі до Управління державної міграційної служби у Запорізькій області.

05.06.2024 року та 07.06.2024 року надійшла відповідь від Управління державної міграційної служби у Запорізькій області про неможливість надання інформації.

Ухвалою суду від 17.07.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті, витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» копію технічної інвентаризаційної справи на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Відповідачі ОСОБА_6 ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими про дату, місце та час розгляду справи, до зали судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, правом подання відзиву на позовну заяву не користались.

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог не заперечувала, пояснила суду, що квартиру АДРЕСА_3 продала 26 років тому, документів не зберегла, перешкод в підписанні/оформленні будь-яких документів щодо квартири не має.

Суд, заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, доходить до таких висновків.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 лютого 1998 року брокер ОСОБА_10 брокерської контори № НОМЕР_1 , який діяв відповідно до Договору-доручення №7 від 25.02.1998р. від громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (як Продавців) та брокер ОСОБА_11 брокерської контори № НОМЕР_1 , яка діяла відповідно до Договору-доручення №8 від 25.02.1998р. від громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , які діють від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_3 (як Покупців), за результатами біржових торгів, які відбулись на Запорізькій універсальній Біржі «Україна» ЛТД 25.02.1998р. уклади договір про те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 придбали в рівних долях трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 ( а.с.126).

Згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізька універсальна біржа «Україна» ЛТД припинена.

Відомостей про передачу чи нездійснення передачі документів Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізька універсальна біржа «Україна» ЛТД до архівного відділу виконкому Запорізької міської ради позивачами суду не надано.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.02.2007 та інформації, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 станом на 16.02.2007 було зареєстроване в ОП «ЗМБТІ» на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 2252, зареєстрованого 25.02.1998 року на Запорізькій Універсальній Біржі «Україна» ЛТД (а.с.23, 123-126).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р. роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

На момент укладання біржової угоди, спірні правовідносини регулювались нормами ЦК УРСР (1963р).

Згідно ст. 153 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалось, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Натомість ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР передбачалось, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом.

Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996р. за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК УРСР та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права щодо необхідності нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу жилих будинків, укладених на товарній біржі.

Зі змісту договору купівлі-продажу №2252 від 25.02.1998 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на товарній біржі.

Закон України «Про товарну біржу» (в редакції станом на 25.02.1998) дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у 1998 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі посилаються на Закону України «Про товарну біржу» (ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 15 Закону), ст 58 Конституції України, ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 47, 153, 224, 227 ЦК УРСР) та в описовій частині позову вказують про те, що договір є дійсним, при цьому суд просять визнати право власності за ними по 1/3 частки за кожним на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , придбану 25.02.1998 року на Запорізькій Універсальній Біржі «Україна» ЛТД за договором купівлі-продажу нерухомості № 2252, яке станом на день звернення до суду вже зареєстровано (а.с. 24).

Отже, предметом позову у даній справі є вимога позивачів до відповідачів про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав, що договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований Запорізькою універсальною біржею «Україна ЛТД є дійсним. При цьому позивачі не вказують, хто ставить під сумнів дійсність цього договору. Вимоги про визнання договору дійсним позивачами не заявлені, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 зазначила, що не оспорює факт продажу квартири та не ухиляється від підписання будь-яких документів.

Під час розгляду справи, пов`язаних із визнанням права власності відповідно до ст.47 ЦК УРСР підлягає доведенню, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, така домовленість підтверджена письмовим доказом; відбулося повне або часткове виконання договору. Доведення вказаних обставин зумовлює залучення до суб`єктного складу справи всіх сторін договору купівлі-продажу, чого не було дотримано позивачем.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати останню дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди у подальшому не вимагається.

Між тим, позовна заява не містить жодних обґрунтувань щодо невизнання права власності позивачів на квартиру іншими особами, у тому числі відповідачами по справі, а в суді не доведено факту ухилення другої сторони правочину від нотаріального посвідчення угоди.

В судовому засіданні як на підставу задоволення позовних вимог, представник позивачів посилався, що оригінал договору купівлі-продажу від 25.02.1998 року було втрачено, але будь яких доказів на підтвердження вищезазначених обставин до суду не надано.

Більш того, з тексту самого договору вбачається, що договір було складено в трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких має зберігатись в справі Запорізького МБТІ, а один зберігатись в справах Біржі.

Окрім того, суд звертає увагу, що п.п.1-3 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що відповідно до статті 46 Закону нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця.

Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

За таких обставин, позивачі не довели існування підстав та обставин, необхідних для задоволення позову про визнання права власності, оскільки відповідачі не ставлять під сумнів наявність права власності позивачів на спірне нерухоме майно, а сам позов не містить жодної вимоги саме до відповідачів. А також позивачі не доводять неможливість реалізації ними своїх прав, зокрема, наявності будь-яких перешкод та/або обмежень, оскільки відомості про право власності позивачів на об`єкт спірного нерухомого майна внесено до відповідного Державного реєстру.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Коломаренко К. А.