Справа № 145/330/23
Провадження № 22-ц/801/2310/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 рокуСправа № 145/330/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

особа, яка не брала участь у справі ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 145/330/23 за апеляційною скаргою адвоката Куйдана О. І. в інтересах особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 , на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Копилової Л. В. у залі суду, дата складення повного тексту судового рішення відповідає даті його ухвалення,

встановив:

Короткий зміст заяви

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 у період з 03 серпня 2013 року по 23 березня 2022 року постійно проживав з її матір`ю ОСОБА_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

23 березня 2022 року вони офіційно зареєстрували шлюб. Разом з ними проживала і вона, як донька своєї матері.

Указує, що перебувала на утриманні вітчима, оскільки її біологічний батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і вона будь-якої грошової допомоги від нього не отримувала.

27 лютого 2022 року ОСОБА_4 був мобілізований на військову службу та загинув.

Зазначає, що встановлення цього факту необхідне для реалізації її права на отримання одноразової допомоги, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану».

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просила суд встановити факт її спільного проживання та перебування на утриманні вітчима ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Спірне Донецької області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2023 року заяву задоволено.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 разом з вітчимом та постійного перебування на утриманні вітчима ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Спірне Донецької області.

Рішення суду мотивовано тим, що:

встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення спадщини або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування;

ОСОБА_1 , як падчерка загиблого ОСОБА_4 , протягом життя постійно отримувала допомогу від нього, яка була її основним джерелом засобів до існування, відтак вимоги заяви є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2023 року адвокат Куйдан О. І. в інтересах особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

15 жовтня 2024 року до Вінницького апеляційного суду з Верховного Суду надійшла указана цивільна справа.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду на 24 жовтня 2024 року 09:20 год з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ОСОБА_3 є рідною донькою загиблого ОСОБА_4 на утримання якої він щомісячно сплачував аліменти;

за адресою заявниці: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не був зареєстрований та не проживав, відтак факт спільного проживання заявниці з ОСОБА_4 та ведення спільного побуту не відповідає дійсності;

між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наявний спір про право, зокрема, на отримання одноразової допомоги, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168;

встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 разом з вітчимом ОСОБА_4 та постійного перебування на його утриманні впливатиме також на права й обов`язки інших спадкоємців.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Лобанець І. М. в інтересах ОСОБА_1 указує, що:

рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

твердження про не проживання заявниці разом з ОСОБА_4 спростовуються довідками доданими до заяви;

наявність у ОСОБА_4 рідної доньки не є перешкодою для перебування його у сімейних відносинах та утримання ОСОБА_1 , як падчерки;

установлення судом факту про який ОСОБА_1 подала заяву у порядку окремого провадження, не перешкоджає реалізації права ОСОБА_3 , як доньки загиблого, на отримання одноразової грошової допомоги та призначення пенсії після смерті батька;

спір про право у цій справі відсутній.

Щодо відкладення розгляду справи

22 жовтня 2024 року від ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона з 21 жовтня 2024 року перебуває на амбулаторному лікуванні.

На підтвердження указаної обставини ОСОБА_1 надала довідку КНП «Сутисківський ЦПМСД» Сутисківської селищної ради № 89 від 21 жовтня 2024 року.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відтак, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників.

Отже з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц указав, що:

«якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи».

Ураховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені статтею 371 ЦПК України, зважаючи на те, що заявник ОСОБА_1 не скористалась своїм правом взяти участь в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції, а також має представника адвоката Славського М. Г., колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для її розгляду, ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками указані: батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_2 .

Біологічний батько ОСОБА_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 березня 2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13 грудня 2022 року, лікарського свідоцтва про смерть № 7410 від 06 грудня 2022 року, довідки про причину смерті № 7410 від 06 грудня 2022 року та довідки про смерть № 113 від 13 грудня 2022 року слідує, що ОСОБА_4 , виконуючи військовий обов`язок, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі Спірне Донецької області.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 2219 від 30 вересня 2021 року ОСОБА_1 з 13 червня 2015 року і по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2022/002030937 від 13 грудня 2022 року у період з 21 вересня 2022 року по 13 грудня 2022 року ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки Державного податкового університету № 21 від 07 лютого 2023 року слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається на IV курсі денної форми навчання факультету фінансів та цифрових технологій за рахунок коштів державного бюджету. Термін навчання: 01 вересня 2019 року 30 червня 2023 року.

ОСОБА_1 не працює, самостійного доходу не отримує, на обліку в Пенсійному фонді України не перебуває, пенсії не отримує.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Сутисківської селищної ради Тиврівського району Вінницької області від 16 грудня 2008 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції Топольницького А. Й. від 17 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-492/2009 року, виданого 14 серпня 2009 року Тиврівським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 25% з усіх видів заробітку (доходу) на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 15 липня 2009 року до її повноліття.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Частиною першою статті 17 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їх права, свободи чи інтереси (частина третя статті 18 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 686/11198/22 зроблено висновок, що:

«законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їхніх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним».

Отже суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи впливає оскаржуване судове рішення безпосередньо на інтереси та (або) обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на інтереси та (або) обов`язки заявника, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Обґрунтовуючи наявність права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі, адвокат Куйдан О. І. посилається на те, що ОСОБА_3 є рідною донькою ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Спірне Донецької області, на утримання якої він щомісячно сплачував аліменти, а встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 разом з вітчимом ОСОБА_4 та її перебування на утриманні останнього впливатиме на права й обов`язки інших спадкоємців, зокрема ОСОБА_3 .

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Юридичні факти це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що:

«у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом з заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20), від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20 (провадження № 61-8149св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19 (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 30 червня 2023 року у справі № 490/1819/22 (провадження № 61-7230св23).

Звертаючись до суду з заявою у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт, що вона спільно проживала та постійно перебувала на утриманні ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Спірне Донецької області.

Метою встановлення такого факту стала необхідність реалізації її права на отримання одноразової допомоги, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже вимога заявника у цій справі пов`язана з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за падчеркою загиблого ОСОБА_4 ОСОБА_1 певного соціально-правового статусу.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд указує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційним судом на підставі доданих заявником до апеляційної скарги доказів установлено, що ОСОБА_3 є рідною донькою ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Спірне Донецької області, на утримання якої він щомісячно сплачував аліменти.

Відтак ОСОБА_3 є особою, яка має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю батька та оформлення її спадкових прав.

Отже у цій справі між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наявний спір про право, зокрема, на отримання одноразової допомоги, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 разом з вітчимом ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Спірне Донецької області, та постійного перебування на його утриманні, автоматично породить право ОСОБА_1 на певний соціально-правовий статус, а також впливатиме на права й обов`язки інших членів сім`ї померлого ОСОБА_4 .

Вирішуючи подану ОСОБА_1 заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції не визначився з колом осіб, на права, свободи чи інтереси яких могло вплинути ухвалене у справі в порядку окремого провадження судове рішення.

Ба більше, обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечувала факт спільного проживання ОСОБА_1 з її батьком та указувала, що за адресою заявника: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не був зареєстрований та не проживав, а факт їх спільного проживання та ведення спільного побуту не відповідає дійсності.

З указаного слідує, що між учасниками справи фактично виник спір про право, наявності або відсутності правових передумов для визнання за ОСОБА_1 права на отримання соціальних виплат після смерті ОСОБА_4 , а тому ці обставини підлягають доказуванню під час розгляду справи у порядку позовного провадження, можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів, з дотриманням принципу змагальності та не можуть бути вирішені у порядку окремого провадження, шляхом вирішення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції на указане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про розгляд заяви ОСОБА_1 у порядку окремого провадження, оскільки встановлення факту про який просить заявниця породжуватиме певний правовий наслідок й впливатиме на права інших членів сім`ї померлого ОСОБА_4 , зокрема доньки ОСОБА_3 , що свідчить про наявність спору про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ураховуючи, що у цій справі наявний спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2023 року слід скасувати, а заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні загиблого вітчима ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Спірне Донецької області, залишити без розгляду на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України.

Указане не позбавляє заявника права на звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про залишення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Щодо судових витрат

Згідно частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволена й ухвалене нове судове рішення про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 805,20 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Куйдана О. І. в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2023 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 спільно проживала та постійно перебувала на утриманні ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Спірне Донецької області, залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 805,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Людмила ГОЛОТА

Віталій ОНІЩУК