Ухвала

16 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 732/1586/23

провадження № 61-10966ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В.,Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 8 квітня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадкового майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2024 року за допомогою засобів поштового зв`язку ОСОБА_1 подала

до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Городнянського районного

суду Чернігівської області від 8 квітня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2024 року, повний текст якої складено

27 червня 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження рішень першої та другої інстанцій

заявник вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах,

викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року

у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), від 10 квітня 2024 року

у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22), від 8 лютого 2022 року

у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), постановах Верховного

Суду Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 524/3082/16-ц (провадження № 61-34263св18), від 20 лютого 2024 року у справі № 947/5473/22 (провадження № 61-11691св23), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17 (провадження № 61-10045св18), від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270ск18), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц (провадження № 61-48153св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження № 61-28343св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18), від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц (провадження № 61-18588св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18 (провадження № 61-48440св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17-ц (провадження № 61-46210св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц (провадження № 61-40222св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 9 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15ц (провадження № 61-2770св20), від 3 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19), від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17 (провадження № 61-43499св18), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21), від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20 (провадження № 61-1904св22), від 10 квітня 2024 року у справі № 521/9056/20 (провадження № 61-10482св23), від 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18 (провадження № 61-466св23), від 4 грудня 2023 року у справі № 543/563/22 (провадження № 61-10702св23), від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18,

від 14 листопада 2019 року у справі № 822/863/16 (адміністративне

провадження № К/9901/10106/18), від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16 (провадження № 61-28728сво18), від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013св20), від 31 серпня 2023 року у справі № 686/9818/22 (провадження № 61-7788св23) та постановах Верховного Суду України

від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, від 26 березня 2008 року

у справі № 6-25432св07, від 20 серпня 2008 року у справі № 6-5349св08, від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16,

від 5 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17, від 5 квітня 2017 року

у справі № 367/5390/14-ц, від 3 червня 2015 року у справі № 6-38цс15,

від 1 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року

у справі № 6-2641цс15, від 7 грудня 2016 року у справі № 6-1568цс16 (пункт 1

частини другої статті 389 ЦПК України).

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити посилання на постанови саме Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, у чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

Тому посилання заявника на незастосування судом апеляційної інстанції

висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 29 березня 2017 року у справі № 274/5081/14-ц касаційним судом не приймається.

Касаційна скарга подана у визначений законодавством строк та оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, зокрема містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

З огляду на викладене, касаційний суд доходить висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.

Касаційна скарга містить клопотання про зупинення виконання рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 8 квітня 2024 року.

Так, рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області

від 8 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з червня 2018 року до дня смерті останнього.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 автомобіль марки OPEL ZAFIRA, 2007 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля марки OPEL ZAFIRA, 2007 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 ,

як спільного сумісного майна, набутого за час проживання ОСОБА_2

з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Додатковим рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області

від 29 квітня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 000 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 073,60 грн у відшкодування судового збору та 7 000 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 8 квітня

2024 року в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додаткове рішення Городнянського районного суду Чернігівської області

від 29 квітня 2024 року змінено в частині розподілу судового збору, зменшено розмір стягненого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору

з 1 073,60 грн до 536,80 грн.

Додаткове рішення Городнянського районного суду Чернігівської області

від 29 квітня 2024 року доповнено абзацом 5 наступного змісту: «Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у сумі 536,80 грн».

В іншій частині додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 610,40 грн.

Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Верховний Суд виходить із того, що клопотання (заява) про зупинення виконання (дії) судових рішень має бути мотивованим, містити підстави для зупинення виконання судових рішень, підтверджені доказами.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках (пункт 1

частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Касаційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні

клопотання про зупинення виконання рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 8 квітня 2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, оскільки заявником не надано доказів звернення ОСОБА_2 із заявою про виконання рішення.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 436ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області

від 8 квітня 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду

від 25 червня 2024 року.

Витребувати з Городнянського районного суду Чернігівської області матеріали цивільної справи № 732/1586/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадкового майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в спільному майні.

Роз`яснити учасникам справи право подати до суду касаційної інстанції з додержанням вимог статті 395 ЦПК України відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття касаційного провадження.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Городнянського районного суду Чернігівської області

від 8 квітня 2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська