ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9837/23Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/648/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Дідух М.Є.

представника апелянта ОСОБА_1 ,

третьої особи - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/9837/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2024 року (ухвалене суддею Братасюком В.М., дата складення повного тексту судового рішення не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 про визнання права на майно в порядку спадкування, та зустрічним позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Великогаївської сільської ради Тернопільського району про визнання права на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом до Великогаївської сільської ради Тернопільського району, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання права на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі покликалися на те, що відповідно до довідки №1046 від 16 серпня 2022 року, виданої Великогаївською сільською радою, житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого:

ОСОБА_10 , голова двору 1931 р.н., чоловік;

ОСОБА_11 , 1931 р.н., дружина;

ОСОБА_12 , 1960 р.н., син;

ОСОБА_13 , 1963 р.н., невістка;

ОСОБА_14 , 1982 р.н., внучка;

ОСОБА_8 1991 р.н., внучка.

Усі перелічені особи були членами колгоспного двору. Відтак в силу статті 120 ЦК Української РСР кожному із них належала частка в колгоспному дворі в розмірі 1/6 або ж 6/36.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів, ОСОБА_13 . Спадкоємцями після її смерті були чоловік ОСОБА_12 та доньки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Кожен із них успадкував частку спірного житлового будинку в розмірі 2/36.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_11 . Спадкоємцями після її смерті був чоловік ОСОБА_10 , син ОСОБА_12 та донька ОСОБА_2 . Наявний після її смерті заповіт стосувався виключно земельної ділянки. А тому частка члена колгоспного двору ОСОБА_11 спадкувалася сином ОСОБА_12 в розмірі 3/36 та донькою ОСОБА_2 в розмірі 3/36. Чоловік ОСОБА_10 від прийняття спадщини відмовився.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачів ОСОБА_12 . Спадкоємицею за заповітом після його смерті була його донька ОСОБА_9 . Розмір частки, яку вона спадкувала, відповідав 11/36 з яких: 6/36 його власна частка як члена колгоспного двору, 2/36 частка успадкована ним після смерті дружини та 3/36 частка успадкована після смерті матері. Батько ОСОБА_10 від обов`язкової частки відмовився.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_10 . Спадкоємицею за заповітом після його смерті є його донька ОСОБА_2 . Розмір частки, яку вона спадкує, відповідає частці члена колгоспного двору, яка становить 6/36. Сказане також підтверджується постановами про відмову у вчинені нотаріальних дій №982/02-31 від 16 травня 2023 року та №981/02-31 від 16 травня 2023 року.

Наведені обставини дають підстави вважати, що станом на час звернення до суду із даним позовом ОСОБА_9 в порядку спадкування має право на отримання у власність 13/36 частки у спірному житловому будинку, з яких 11/36, що спадкуються нею після смерті батька ОСОБА_12 та 2/36 після смерті матері ОСОБА_13 .

В свою чергу ОСОБА_8 в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_13 має право на отримання у власність 2/36 частки у спірному житловому будинку. Ще 9/36 частки спірного житлового будинку переходять у власність третьої ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_11 та батька ОСОБА_10 . Решта 12/36 частки є власністю позивачів як членів колгоспного двору по 6/36 кожній підлягають державній реєстрації в порядку статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У зв`язку із викладеним, позивачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 просили суд:

- визнати за ОСОБА_9 право власності на 13/36 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 129.7 кв.м., житлова площа 68.6 кв.м., з яких 11/36 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_12 та 2/36 після смерті матері ОСОБА_13 ;

- визнати за ОСОБА_8 право власності на 2/36 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 129.7 кв.м., житлова площа 68.6 кв.м. в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_13 .

04 липня 2023 року третя особа ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Сампара Надія Миронівна, подала зустрічний позов до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Великогаївської сільської ради Тернопільського району про визнання права на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування зустрічних заявлених вимог позивачка покликалася на те, що 27 жовтня 1965 року між ОСОБА_15 (продавець) та ОСОБА_10 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, нотаріально посвідчений нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук Вірою Дмитрівною, за яким ОСОБА_15 продав, а ОСОБА_10 , купив належний ОСОБА_15 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Великі Гаї, Теребовлянського району, і записаний в подвірних господарських книгах сільради під № НОМЕР_1 . Цей будинок було куплено за суму 3000 карбованців, які ОСОБА_15 отримав повністю ще до підписання цього договору. За вказаним договором житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в Великі Гаї, Теребовлянського району, перейшов у власність до ОСОБА_10 .

Зазначала, що власник даного майна - ОСОБА_10 став членом колгоспу тільки в 1966 pоці, що підтверджується його трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_2 . Отже, ОСОБА_10 набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Великі Гаї, Теребовлянського району, за рік до вступу в колгосп.

29 травня 2018 року ОСОБА_10 у селі Великі Гаї, Тернопільського району склав заповіт, який був посвідчений секретарем Великогаївської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області ОСОБА_16 , за яким усе майно, яке належало йому на праві приватної власності, він заповів ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 помер.

Державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0.2499 га, кадастровий номер: :02:001:1499, яка розташована в селі Великі Гаї, Тернопільського району, Тернопільської області, та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.52 га, яка розташована в селі Великі Гаї, Тернопільського району, Тернопільської області.

Однак, постановою від 26 червня 2023 року №1231/02-31 державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з виявленими під час розгляду нотаріусом документів розбіжностями в інформації, яка стосується права власності на вказаний будинок.

Крім того, первісні позивачі звернулися до суду з позовною заявою, посилаючись тільки на довідку №1046 від 16 серпня 2022 року, яка була видана Великогаївською сільською радою, та яка в свою чергу відносить житловий будинок АДРЕСА_1 до суспільної групи «колгоспний двір», однак відсутні будь які належні та допустимі докази, що вказаний житловий будинок відноситься до вказаної суспільної групи, а саме відомості із погосподарської книги, яка відповідно до норм ЦК Української РСР та судової практики є обов`язковим доказом даного виду правовідносин,

Договір купівлі-продажу, посвідчений Гусятинською державною нотаріальною конторою 27 жовтня 1965 року за реєстровим №742 є чинним та ніким не скасованим, не визнаний не дійсним, а відтак, поза розумним сумнівом, він має вищу юридичну силу перед довідкою сільської ради інформативного характеру, яка видана в 2022 році щодо правовідносин, що мали місце 1965 році.

У зв`язку із викладеним, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2024 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , відмовлено.

Зустрічний позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 , задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в рівних частках в користь ОСОБА_2 1945.50 грн сплаченого судового збору.

В задоволенні решти зустрічних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , подали на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказують, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом спору у даній справі є встановлення приналежності спірного житлового будинку АДРЕСА_1 , до суспільної групи «колгоспний двір».

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №2/5, а згодом Вказівки М 5-24/26 та Вказівки № 69, які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року №48.

Згідно зі змістом Вказівок №112/5 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_10 став членом колгоспу в 1966 році, а тому станом на 13 квітня 1979 року, коли почали діяти Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів та на час набрання чинності Законом України «Про власність» ОСОБА_10 був працюючим членом колгоспу, що передбачало віднесення спірного домогосподарства до суспільної групи «колгоспний двір».

На думку сторони апелянта, визначення статусу колгоспного двору не залежало від форми набуття особою у власність конкретного майна. Більше того, колгоспний двір це не лише житловий будинок як самостійний об`єкт нерухомості, а цілий механізм, до складу якого входять підсобне господарство, житловий будинок, худоба, птиця та інше. Усі, хто проживали в цьому будинковолодінні, були зобов`язані спільною працею його утримувати.

Виходячи зі змісту статей 120, 123 ЦК УРСР, кожен член колгоспного двору є

учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_10 набув у власність спірне господарство за один рік до того, як вступив у члени колгоспу. В подальшому, починаючи з 1966 року і до 15 квітня 1991 року він працював та був членом колгоспу, а тому спірне господарства не мало статусу колгоспного двору з 1965 року до 1966 рік, однак набуло його з 1966 року та не втратило до 15 квітня 1991 року.

У зв`язку з наведеним просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким первісну позовну заяву задовільнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

01 серпня 2024 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Сампара Надія Миронівна, надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що будинок належав ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстровано за реєстром №742, однак на момент придбання майна він перебував у шлюбі із ОСОБА_11 , відтак вищевказаний житловий будинок з поміж іншого належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Отже, ОСОБА_10 набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в селі Великі Гаї, Теребовлянського району за рік до вступу в колгосп, що в силу положень законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (ст.ст.100, 101 ЦК Української РСР 1963 року) свідчить про належність спірного домоволодіння до суспільної «особистої групи громадянина».

В матеріалах справи, відсутні будь які належні та допустимі докази, що житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», а саме відсутні відомості із погосподарської книги, яка відповідно до норм ЦК Української РСР та сталої судової практики є обов`язковим доказом даного виду правовідносин.

Крім того, зазначила, що за апеляційний розгляд даної справи ОСОБА_2 понесе судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

У зв`язку з викладеним просила апеляційну скаргу залишити без задоволення та вирішити питання судових витрат.

В судовому засіданні представник апелянтів - адвокат Бабій Назар Іванович апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Третя особа ОСОБА_2 та її представник адвокат Сампара Надія Миронівна, проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1965 року ОСОБА_10 купив за кошти у розмірі 3000 карбованців у ОСОБА_15 належний йому будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Великі Гаї Теребовлянського району. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстровано за реєстром №742 (а.с.52-54).

Відповідно до заключення про реєстрацію будинку, виданого Тернопільським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, що датоване 10 травня 1988 року, будинок по АДРЕСА_1 , належить на праві особистої власності за колгоспним двором, голова якого ОСОБА_10 (а.с.100).

На момент придбання майна ОСОБА_10 перебував у шлюбі із ОСОБА_11 .

Відповідно до трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 , ОСОБА_10 вступив в члени колгоспу в 1966 році (а.с.56).

ОСОБА_12 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 Сімейного кодексу України №0 від 15 вересня 2022 року (а.с.18).

Згідно свідоцтва про народження, виданого повторно, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є батьками ОСОБА_14 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 05 серпня 2015 року, виданим відділом РАЦС реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області (а.с.14).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 від 15 липня 2015 року, ОСОБА_14 та ОСОБА_17 зареєстрували шлюб, після чого ОСОБА_18 змінила прізвище на « ОСОБА_19 » (а.с.15).

Відповідно до довідки про укладення шлюбу №614 від 07 липня 2015 року, ОСОБА_20 змінила прізвище на « ОСОБА_21 » (а.с.16).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 29 травня 2014 року, виданим відділом РАЦС реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 зареєстрували шлюб 29 травня 2014 року, у зв`язку з чим ОСОБА_22 змінила прізвище на « ОСОБА_24 » (а.с.17).

ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 14 лютого 1991 року (а.с.13).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7 від 15 вересня 2022 року, ОСОБА_12 та ОСОБА_25 зареєстрували шлюб 19 січня 2012 року (а.с.12).

Згідно свідоцтва про смерть D412682, форма №31, ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Міссіссагуа (а.с.10-11).

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Великі Гаї, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 06 жовтня 2016 року, виданим Виконавчим комітетом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (а.с.9).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 04 січня 2022 року, виданим Виконавчим комітетом Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Великі Гаї (а.с.44).

Як вбачається з заповіту, посвідченого секретарем Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , який мешкав у АДРЕСА_1 , належний йому на праві приватної власності жилий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , присадибну ділянку площею 0.25 га та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва прощею 1.52 га, розташовані на землях Великогаївської сільської ради, заповів ОСОБА_2 , 1958 року народження (а.с.45).

07 червня 2023 року державним нотаріусом Тернопільської державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2-573 на земельну ділянку площею 0.2499 га, що розташована за адресою: с.Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області і належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 (а.с.46-47).

Відповідно до постанови №1231/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 26 червня 2023 року, ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_10 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.48-49).

Як вбачається з листа №1064 від 20 вересня 2022 року надісланого Великогаївською сільською радою адвокату Тришаку Олегу Григоровичу на запит від 15 вересня 2022 року №б/н, відповідно до погосподарської книги Великогаївської сільської ради ОСОБА_13 була зареєстрована на час своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 . На час її смерті разом із нею проживавали та були зареєстровані ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . ОСОБА_12 був зареєстрований на час своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 . На час його смерті разом із ним проживали та були зареєстровані: ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

ОСОБА_11 зареєстрована на час своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 . На час її смерті разом із нею проживали та були зареєстровані: ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (а.с.19).

Відповідно до довідки №1045 від 16 серпня 2022 року, виданої Великогаївською сільською радою, ОСОБА_10 , 1930 року народження, був зареєстрований і проживав по АДРЕСА_1 . Помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та на день смерті разом із ним зареєстровані: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 внучки (а.с.20).

Постановою №981 від 16 травня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії Тернопільської районної державної нотаріальної контори, було відмовлено ОСОБА_9 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті батька - ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , частка якого належала померлому особисто, інша частка якого належала ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_12 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, інша частка якого належала ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_12 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.21).

Постановою №982/02-31 від 16 травня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії Тернопільської районної державної нотаріальної контори, було відмовлено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_13 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.22).

Згідно довідки №1046 від 16 серпня 2022 року, виданої Великогаївською сільською радою, будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Станом на 15 квітня 1991 року двір суспільна група господарства колгоспний.

Членами двору були:

ОСОБА_10 , голова двору 1931 р.н., чоловік;

ОСОБА_11 , 1931 р.н., дружина;

ОСОБА_12 , 1960 р.н. син;

ОСОБА_13 , 1963 р.н. невістка;

ОСОБА_14 , 1982 р.н. внучка;

ОСОБА_8 1991 р.н. внучка (а.с.8).

Відповідно до відповіді на запит №185 від 18 серпня 2022 року, надісланої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2023 року житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Гусятинською державною нотаріальною конторою 27 жовтня 1965 року за реєстровим №742 та записано в реєстровій книзі №3 за реєстровим №711 (а.с.23).

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , виготовленого 18 квітня 2023 року на замовлення ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , рік спорудження/реконструкції житлового будинку: 1958-1989 роки (а.с.25-27).

Відповідно до висновку про вартість майна, а саме, житлового будинку загальною прощею 129.7 кв.м., житлова площа 68.6 кв.м., вартість об`єкта оцінки на дату оцінки становить 194550 грн без ПДВ.

Із виписки з погосподарської книги на житловий будинок АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_9 , вбачається, що суспільна група господарства в період 01 січня 1991 року по 01 січня 1994 року «колгосп», однак з даної виписки неможливо встановити коли саме зроблено цей запис та на підставі яких документів (а.с.89-90).

Згідно листа №309 від 26 вересня 2023 року Тернопільського районного госпрозрахункового БТІ, згідно матеріалів бюро ОСОБА_10 не видавалося свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.99).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року, а також Кодекс про шлюб та сім`ю України, який не був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, однак згідно Указу Президії Верховної ради Української РСР від 29 грудня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб і сім`ю Української РСР» - правила статтей Кодексу щодо прав подружжя на майно та його розподілу застосовуються у відношенні всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі й набутого ним до 01 січня 1970 року.

Колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

Відповідно до статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Згідно з частиною другою статті 123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року №697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.

Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств.

Подібний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13, від 24 грудня 2014 року у справі № 6-192цс14, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки № 5-24/26 та Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Відповідно до статті 100 ЦК Української РСР в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Згідно статті 101 ЦК Української РСР в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом частини першої та другої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно із статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 22 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 покликалися на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи «колгоспний двір». Разом з тим, у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 зазначала протилежне.

З матеріалів справи вбачається, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 , на момент виникнення у ОСОБА_10 права власності на нього не відносився до суспільної групи «колгоспний двір», оскільки був придбаний у ОСОБА_15 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстрованого за реєстром №742.

Більше того, ОСОБА_10 лише через рік після купівлі вказаного житлового будинку, вступив в члени колгоспу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на момент придбання спірного будинковолодіння ОСОБА_10 перебував у шлюбі із ОСОБА_11 , відтак вищевказаний житловий будинок належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відсутні правові підстави для задоволення первісного позову, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що спірний будинок АДРЕСА_1 , набутий у власність ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстровано за реєстром №742, і аж ніяк не міг належати до суспільної групи «колгоспний двір». Також матеріали справи не містять доказів про переведення вказаного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір», а сам лише факт вступу ОСОБА_10 в 1966 році в члени колгоспу цього факту не підтверджує та не свідчить про автоматичну зміну суспільної групи будинковолодіння.

Відповідно правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у суду немає.

Натомість, позовна вимога третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено, що на момент придбання будинку ОСОБА_10 перебував у шлюбі із ОСОБА_11 , а тому існують правові підстави, щоб визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_10 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Посилання сторони апелянта на виписки з погосподарської книги на житловий будинок АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_9 , згідно яких суспільна група господарства в період з 01 січня 1991 року по 01 січня 1994 року колгосп, колегія суддів відхиляє, оскільки з даної виписки неможливо встановити коли саме зроблено цей запис та на підставі яких документів. Більше того, вказана виписка суперечить договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1965 року, який посвідчений нотаріусом Гусятинської державної нотаріальної контори Дем`янчук В.Д. та зареєстровано за реєстром №742

Доводи апелянта про те, що у даній справі слід застосувати правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2024 року у справі №456/4192/19, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки у вказаній справі Верховним Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок видано на підставі рішення виконкому Стрийської районної Ради народних депутатів від 23 березня 1995 року. Натомість у справі, яка переглядається апеляційний судом, підставою набуття права власності на житловий будинок був оплатний договір купівлі-продажу від 27 жовтня 1965 року. Отже правовідносини у справі №456/4192/19 та справі № 607/9837/23 не є тотожними.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у первісній позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи частково зустрічний, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 24 жовтня 2024 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак