Справа № 203/5802/24
Провадження № 2/0203/2085/2024
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

22 жовтня 2024 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Іваницька І.В.,

вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2024 року представник позивача адвокат Сакун В.А. звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська через систему «Електронний суд» з вищезазначеною позовною заявою.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем з 21.11.2019 по 31.05.2021 та з 08.06.2022 по 14.08.2024. Був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗПП України. Зазначає, що має право на стягнення заборгованості по заробітній платі, яка за його підрахунками становить 250 000 грн, компенсації втрати частини доходу - 100 000 грн, виплат із тимчасовою непрацездатністю - 50 000 грн та середнього заробітку за час затримки при звільненні 121 120 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2024, цивільну справу №203/5802/24, провадження №2/0203/2085/2024, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 16.10.2024 року.

Дослідивши вказану позовну заяву вважаю, що така підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.175, 177 ЦПК України.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь позивача заборгованості по заробітній платі, по тимчасовій непрацездатності, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, позивачем зазначено приблизний підрахунок суми, яку необхідно стягнути з відповідача, однак він не може вважатися обґрунтованим, бо не відображає обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше) та підстави такого нарахування, передбачені законом або умовами угоди, відображення проведених оплат, тощо.

Отже, обґрунтований розрахунок позовних вимог вимагає посилання на первинні документи. Такі посилання слід пов`язувати з відповідними юридичними фактами, які мали місце і впливали на розмір суми боргу, з обов`язковим зазначенням часу їх настання.

Відсутність такого розрахунку позбавляє суд можливості перевірити правильність такого нарахування.

Також на виконання п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачу слід уточнити зміст позовних вимог, зокрема, викладених у п. 4 прохальної частини позову, щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, заборгованості по виплатам допомоги по тимчасовій непрацездатності, компенсації громадянам втрати частині доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, зазначивши відповідні розрахунки та суму грошових коштів, яку необхідно стягнути, визначивши її на дату звернення до суду з позовом.

В роз`ясненнях, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний Суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову становлять обставини (фактична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Предметом спору у зазначеній справі є відповідальність роботодавця за порушення строків розрахунку з працівником та відповідальність за затримку при звільненні, яка передбачена ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Представником позивача у позовній заяві зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах із ТОВ «Краснолиманське» з 21.11.2019 по 31.05.2021 та з 08.06.2022 по 14.08.2024. Був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗПП України.

За твердженням позивача, на час звільнення відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі.

Так, зі змісту позовної не надається за можливе встановити дату фактичного розрахунку колишнього роботодавця із позивачем або відомостей про відсутність взагалі такого розрахунку з позивачем, що в свою чергу має визначальне при судовому розгляді даної категорії справ.

Так, позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу в підтвердження того, що товариство не розрахувалося з ним.

Згідно ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

До позовної заяви не надано письмових доказів, з якого часу особа дізналась про порушення свого права.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У позовній заяві відсутні відомості щодо того, що позивач звертався до відповідача з вимогою добровільно виплатити йому заборгованість.

Позивач у п.2 прохальної частини позовної заяви просить витребувати у відповідача довідку про заборгованість по заробітній платі, довідку про помісячне нарахування цієї заборгованості, довідку про середній заробіток позивача перед звільненням, довідку про заборгованість по виплатам допомоги по тимчасовій непрацездатності. Вимога обґрунтовано тим, що відповідач таких відомостей не надає, а тому необхідно витребувати їх судом. Інших підстав та обґрунтування вимоги про витребування документів позовна заява не містить.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Натомість позивачем та його адвокатом не зазначено вжиті заходи для отримання цих доказів самостійно та причини неможливості їх отримати.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

В інших справах, спір у яких виник з трудових правовідносин, позивачі від сплати судового збору не звільняються.

Вказане узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа № 910/4518/16), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (середній заробіток за час вимушеного прогулу) за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (середній заробіток за час вимушеного прогулу) не входить до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, позивач зобов`язаний сплатити судовий збір при зверненні до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2024 році з 01 січня встановлений у розмірі 3028 гривень.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду вимоги майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, а при поданні в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки.

У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується (п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України).

Так, позивачем додано до позовної заяви квитанцію ID 0896-0179-3925-7249 від 17.08.2024 на суму 968, 96 грн про сплату судового збору за подачу позовної заяви до Димитровського міського суду Донецької області на відповідний рахунок Донецького ГУК Мирноград МТГ.

Таким чином, вказана квитанція не може вважатись належним доказом сплати позивачем судового збору за подачу позовної заяви до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська.

Оскільки позивачем не обґрунтовано та не підтверджено визначену ним самостійно у позовній заяві ціну позову в сумі 121 120 грн, то йому необхідно усунути недоліки позову, шляхом визначення ціни позову, з урахуванням визначення, зокрема, обґрунтованого розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також надати докази на підтвердження сплати судового збору, виходячи з ціни позову. Ця сума має бути сплачена ним на рахунок за наступними реквізитами: отримувач коштів Головне управління казначейства у Центральному районі м. Дніпра/Центральний район/22030101; код отримувача 37988155; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0004631; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу судовий збір за позовом ________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Дослідивши матеріали справи приходжу до висновку, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з подачею її до суду в новій редакції з урахуванням вимог ст. 175 ЦПК України.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України, суд,

ХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя І.В. Іваницька