Номер провадження 2/754/3962/24
Справа № 754/7733/24
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючої судді Гринчак О.І.

за участю секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,

представників позивачки Філімонова К.О. , ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представниці відповідачки ОСОБА_4 ,

розглядаючи у підготовчому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, в якому просить встановити їй додатковий строк у 2 місяці на прийняття спадщини за спадкодавцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява обґрунтована, зокрема, тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина на 3/5 квартири АДРЕСА_1 . 19 травня 2020 року розпочався передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк на прийняття спадщини за померлим. Надалі П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора відкрила спадкову справу за останнім місцем проживання спадкодавця. 19 листопада 2020 року сплинув строк на прийняття спадщини. Оскільки станом на 19 листопада 2020 року позивачка не подала заяву про прийняття спадщини, відповідний строк є пропущеним. Однак 02 листопада 2020 року о 12:20 ОСОБА_5 була затримана уповноваженою службовою особою Національної поліції України та до неї було застосовано, відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду від 04 листопада 2020 року, запобіжний захід у виді тримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі. Тобто, за 2 тижні до спливу строку на прийняття спадщини позивачка була обмежена у можливості вільно пересуватись та не мала можливості звернутись до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вироком Деснянського районного суду м. Києва позивачка була засуджена до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, а строк відбування покарання обраховується з 02 листопада 2020 року. Зазначений вирок станом на день звернення з цим позовом до суду не набрав законної сили. Наразі позивачка утримується у ДУ «Київський слідчий ізолятор». У позовній заяві йдеться про те, що така обставина як перебування позивачки під вартою за 15 днів до спливу строку на прийняття спадщини безперервно до моменту звернення до суду з даним позовом є обставиною, що об`єктивно перешкоджала позивачу звернутись із заявою про прийняття спадщини.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі; визначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

19.11.2024 під час підготовчого провадження від представника позивачки ОСОБА_5 - адвоката Філімонова Кирила Олександровича надійшла заява про зміну предмета позову, до якої додана нова редакція позовної заяви, згідно з яким позивачка просить:

1. Встановити додатковий строк у 2 місяці на прийняття спадщини ОСОБА_5 за спадкодавцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 15 грудня 2020 року № 10-584, видане ОСОБА_3 на 1/2 частину спадкового майна, що складалось з 5/10 (п`яти десятих) частин квартири АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Козак Наталією Анатоліївною;

3. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 15 грудня 2020 року № 10-585, видане ОСОБА_7 на 1/2 частину спадкового майна, що складалось 5/10 (п`яти десятих) частин квартири АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Козак Наталією Анатоліївною;

4. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 27 липня 2023 року № 10-611, видане ОСОБА_3 на 7/20 (сім двадцятих) частин квартири АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Козак Наталією Анатоліївною;

5. Витребувати з володіння ОСОБА_3 1/12 (одну дванадцяту) частину квартири АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Козак Наталією Анатоліївною;

6. Скасувати запис про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно № 51148817 від 27.07.2023 13:33:13, внесений згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68627567 від 27.07.2023 13:40:43, Козак Наталія Анатоліївна, П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, згідно з яким ОСОБА_3 належить 7/20 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 10-611, видане 27.07.2023, видавник: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Козак Наталія Анатоліївна;

7. Скасувати запис про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно № 39709309 від 15.12.2020 09:43:43, внесений згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55707018 від 15.12.2020 11:43:44 Козак Наталія Анатоліївна , П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, згідно з яким ОСОБА_3 належить 5/20 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 10-584, видане 15.12.2020, видавник: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Козак Наталія Анатоліївна.

Представник позивачки вказує, що у разі задоволення первісної позовної вимоги про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, свідоцтва про право на спадщину перешкоджатимуть позивачу ОСОБА_5 оформити свої спадкові права на зазначене майно. Позивачка вважає за доцільне скористатись способом захисту, передбаченим ст. 1301 ЦК України, тобто визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, вимога з яким є похідною від вимоги про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. Також позивачкою заявлено вимогу про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Крім цього, оскільки ОСОБА_3 успадкувала частину квартири АДРЕСА_2 від ОСОБА_7 , в яких міститься частка, на яку претендує позивачка та не змогла скористатись своїм правом на прийняття спадщини за ОСОБА_6 , дана частина частки, за твердженням сторони позивачки, є такою, що вибула з володіння власника - позивачки ОСОБА_5 та підлягає витребуванню з володіння ОСОБА_3 .

29.11.2024 від представниці відповідачки надійшли заперечення на заяву про зміну предмета позову, в яких представниця просить відмовити у прийнятті заяви про зміну предмета позовних вимог, посилаючись, зокрема, на те, що за статтею 1280 ЦК України врегульовано перерозподіл спадщини, яким є повторний розподіл спадщини між спадкоємцями у випадку, коли після первісного її розподілу в натурі спадщина буде прийнята іншими спадкоємцями. Такими способами є письмова згода спадкоємців, як прийняли спадщину, рішення суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або коли певні обставини є підставою для перерозподілу спадщини. Під перерозподілом мається на увазі спадщина, яка вже поділена між спадкоємцями в натурі, тобто спадкові відносини припинилися. Подібне положення містить правова позиція Верховного Суду в постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 748/72/20-ц. Перерозподіл спадщини завершується видачею нотаріусом нових свідоцтв про право на спадщину та може здійснюватися:

1) нотаріусом або в сільських населених пунктах - уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі заяв спадкоємців, які дійшли згоди стосовно перерозподілу спадщини, згідно зі ст. 1300 ЦК України;

2) судом на вимогу одного із спадкоємців. Перерозподіл спадщини в судовому порядку здійснюється шляхом застосування такого способу захисту прав спадкоємців, як внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. Специфіка цього способу захисту пов`язана з можливістю його застосування лише у сфері спадкового права.

Представниця відповідачки вказує, що перерозподіл спадщини провадиться судом лише у разі недосягнення спадкоємцями згоди щодо зміни свідоцтв про право на спадщину, тобто є спір про це право. З цього приводу Верховний Суд у постанові від 06 вересня 2021 року у справі № 274/1166/19 наголосив, що принципи статті 1300 ЦК України регулюють можливість внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за умови відсутності та наявності спору між спадкоємцями відповідно. Якщо між спадкоємцями немає спору, нотаріус за місцем відкриття спадщини за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, вирішує питання про внесення змін до свідоцтву про спадщину. У разі відсутності такої згоди, тобто у разі спору, питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заявою одного із спадкоємців вирішується судом.

Також представниця відповідачки зазначає, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним в тому випадку, коли спадкоємець, якому таке свідоцтво видане, не має права на спадкування. Йдеться про випадки, коли відпала підстава закликання відповідача до спадкування. Позивач, звертаючись до суду заявою про зміну предмету позовних вимог - з вимога про визнання раніше виданих свідоцтв про право на спадщину недійсним, не врахував того, що позивач та відповідач у спірних правовідносинах не позбавляються права на спадкування. Тому, представниця відповідачки стверджує, що у спірних правовідносинах визнання свідоцтва про право на спадщину недійсними, витребування майна та скасування записів про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно є неналежним способом захисту своїх прав.

При вирішенні питання щодо прийняття заяви про зміну предмета позову до розгляду суд виходить з такого.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 4, 5 частини другої статті 175 ЦПК України).

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (частина шоста статті 175 ЦПК України).

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У статті 49 ЦПК України унормовані процесуальні права та обов`язки сторін.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зазначила, що «в разі надходження до суду такої заяви суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами».

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 922/3960/23 зазначено, що «зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову.

Заяву позивача про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами».

Суд зауважує, що заява представника позивачки ОСОБА_5 - адвоката Філімонова Кирила Олександровича про зміну предмета позову не відповідає вимогам ч. 3 ст. 49 ЦПК України, оскільки цією заявою позивачка змінює не тільки предмет, але й підстави позову, і її слід розглядати як новий позов з новими позовними вимогами, яка має бути оформлена письмовою заявою відповідно до ЦПК України.

Так, у вказаній заяві представник позивачки заявив вимоги про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно та витребування майна, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачка безпідставно успадкувала належну позивачці частку спадкового майна. Проте, у первісній позовній заяві порушується перед судом питання про надання позивачці додаткового строку на прийняття спадщини, тобто лише про надання їй права на спадкування, оскільки у визначені законом строки вона не скористалася таким правом і за приписами ч. 1 ст. 1272 ЦК України позивачка вважається такою, що не прийняла спадщину.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що заявою представник позивачки ОСОБА_5 - адвокат Філімонов Кирило Олександрович здійснив одночасну зміну і предмета, і підстав позову, що не допускається ч. 3 ст. 49 ЦПК України, тому правових підстав для прийняття до розгляду такої заяви немає.

Керуючись ст. 49, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивачки ОСОБА_5 - адвоката Філімонова Кирила Олександровича про зміну предмета позову - не приймати до розгляду та повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.12.2024.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК