Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" жовтня 2024 р. Справа № 608/2215/24

Номер провадження2-о/608/139/2024

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Яковець Н. В.

з участю секретаря Олійник О. С.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

представника заінтересованої особи Кравціва Р. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Чорткові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 з участю заінтересованих осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Міністерства оборони України про встановлення факту перебування на утриманні,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебуванні на утриманні.

В заяві вона вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання в с. Синьків Куп`янського району, Харківської області помер її батько ОСОБА_6 , який був також батьком ОСОБА_4 , чоловіком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_7 . В червні 2024 року по телефону заявницю запросили до ІНФОРМАЦІЯ_2 з приводу отримання нею одноразової грошової допомоги у зв`язку з смертю батька. Під час розмови працівник повідомив їй, що необхідно подати документи (рішення суду), які б підтверджували перебування на утриманні батька. Факт того, що ОСОБА_1 перебувала на його утриманні підтверджується рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 06.04.2012 року, яким з ОСОБА_6 стягнуто аліменти в користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття. Після досягнення повноліття між батьками заявниці була досягнута домовленість, що батько буде й надалі сплачувати їй аліменти до того часу, поки дочка не працевлаштується, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років. Домовленість була зумовлена тим, що ОСОБА_1 спочатку навчалася в Заліщицькому вищому професійному училищі за професією «Перукар; Манікюрник», а потім у ФОП ОСОБА_9 на курсах «Манікюр, апаратний манікюр, покриття та вирівнювання базою», у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості самостійно заробляти кошти на своє навчання та проживання. Аліменти ОСОБА_6 сплачував, як на рахунок ОСОБА_10 , так і передавав їй кошти особисто в руки. Отже, допомога батька для заявниці була постійною і основним джерелом засобів до існування. З врахуванням наведеного, ОСОБА_1 просить встановити юридичний факт, що вона перебувала на утриманні (була утриманцем) свого батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня його смерті.

У вересні 2024 року від заінтересованої особи Міністерства оборони України надійшов відзив на заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні заяви. Зазначив, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.02.1993, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. За приписами ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно частин 8 та 9 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 2 п. 2 вказаної Постанови №168 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором. Відповідно до ст. 16-1 Закону №2011-XII (в редакції, яка діяла на момент загибелі батька заявниці, тобто 09.03.2024) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення. Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім` я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При цьому, родинний зв`язок (наприклад, брат та сестра) та сім` я є нетотожними поняттями. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Для віднесення особи до кола членів однієї сім`ї необхідними є фактори спільного проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільного побуту і взаємних прав й обов`язків осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) і зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262 -ХІІ) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Відповідно до ст. 31 Закону № 2262-XII, члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів (постанова Верховного Суду 07.07.2021 у справі №409/1851/19). Подібні правові висновки викладені також в Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, Постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Поряд з цим частина 4 статті 30 Закону наводить перелік осіб як вважаються непрацездатними в розумінні даного Закону, відповідного до якого непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про

загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання […].

Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у пункті "а" статті 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту "д" частини четвертої цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.

Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, закладах вищої освіти (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Надані заявником письмові докази жодним чином не підтверджують обставин, що вона відноситься до кола осіб визначених ч. 4 ст. 30 Закону №2262-ХІІ, її перебування на повному утриманні ОСОБА_6 , та що така допомога з боку ОСОБА_6 була основним джерелом засобів до існування, оскільки, серед іншого, заявником залишено поза увагою і відомості про надходження сім`ї заявника (зокрема ОСОБА_11 , вітчима тощо), а також співставлення розміру допомоги з боку надавача та сім`ї заявника.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримують в повному обсязі, просять задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 заяву не визнає, просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що заявниця не перебувала на утриманні ОСОБА_6 .

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Кравців Р. Ю. також просить відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на обставини та норми чинного законодавства, які викладені у відзиві на заяву.

Заінтересовані особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення заявниці та її представника, заінтересовану особу та представника заінтересованої особи, свідка, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Долина Чортківського району Тернопільської області, що стверджується паспортом № НОМЕР_1 , виданим органом № 6127 04 лютого 2022 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 29 січня 2008 року с. Шульганівською сільською радою Чортківського району Тернопільської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Долина Чортківського району Тернопільської області народилася ОСОБА_1 , батьками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , актовий запис № 1.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно 01.08.2024 Чортківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 в с. Синьківка Куп`янського району Харківської області, про що складено відповідний актовий запис № 85.

Згідно рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 6 квітня 2012 року по справі № 1916/1127/2012 стягнуто з ОСОБА_6 , в користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 450 гривень щомісячно, починаючи з 20 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 навчалася в Заліщицькому вищому професійному училищі за професією «Перукар; Манікюрник», яке закінчила у 2022 році, що підтверджується дипломом НОМЕР_4 , а також 10 лютого 2023 року закінчила курси «Манікюр, апаратний манікюр, покриття та вирівнювання базою», що підтверджується Сертифікатом ФОП ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю заявниці, і в неї були домовленості з чоловіком про добровільну сплату аліментів на утримання дочки, він часу від часу здійснював перекази грошових коштів через додаток «Приват 24» на її рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Частиною 2 указаної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Даний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, Постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Відповідно до ст. 16-1 цього Закону право на призначення та отримання грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надані заявницею та досліджені судом докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні померлого батька ОСОБА_6 .

Так, як встановлено судом, заявниця ОСОБА_1 є повнолітньою, працездатною, має можливість працювати та забезпечувати себе. Їй на момент подання заяви про встановлення факту перебування на утриманні виповнився 21 рік.

У матеріалах справи відсутні докази щодо розміру доходів як померлого ОСОБА_6 , так і заявниці ОСОБА_1 , а також щодо розміру допомоги заявниці з боку померлого батька. Згідно наданої довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_6 здійснював перекази через додаток «Приват 24» матері заявниці ОСОБА_10 в 2021 році, тобто в період навчання ОСОБА_1 .

Отже, з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, відсутні підстави для висновку, що матеріальна допомога ОСОБА_6 була постійним і основним джерелом засобів до існування заявниці.

Факт стягнення з померлого ОСОБА_6 аліментів на утримання дочки ОСОБА_1 до досягнення нею повноліття згідно рішення суду не дає підстав для висновку про те, що заявниця з моменту досягнення повноліття перебувала на утриманні свого батька.

Таким чином, письмові докази додані до позовної заяви жодним чином не підтверджують факту перебування ОСОБА_1 на утриманні батька, оскільки не містять інформації про надання померлим заявниці матеріальної допомоги на постійній основі, що була основним джерелом засобів до існування, про розмір такої допомоги та розмір доходів самої заявниці.

З огляду на викладене, суд не має правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту перебування заявниці на утриманні батька ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 5, 13, 15, 19, 76-81, п. 5 ч. 2 ст. 293, 315-319 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В заяві ОСОБА_1 з участю заінтересованих осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Міністерства оборони України про встановлення факту перебування на утриманні - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2024 року.

Суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом

Рішення набрало законної сили «____» _______________ 2024 року.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/2215/24, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н. В. Яковець

Копію рішення видано «___»_______________________202__ року.

Секретар: