Справа №:755/4855/22
Провадження №: 6/755/1380/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

Головуючого судді: Гончарука В.П.,

з секретарем: Гриценко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про відстрочення виконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про відстрочення виконання судового рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року у справі № 755/4855/22 за позовною заявою Акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, в якій просить суд відстрочити виконання рішення у справі на одинадцять місяців до 01 червня 2025 року.

Заява обгрунтована тим, що у січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Аграрний фонд» про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку з розрахунку 12 072,91 грн за кожен день затримки, починаючи з 21 травня 2020 року по день фактичного розрахунку та 180 000 грн моральної шкоди. Постановою від 09.04.2024 у справі № 760/1774/24 Київський апеляційний суд за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, установив, що ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року відкрити загальне позовне провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про середній заробіток за весь час затримки розрахунку з розрахунку 12 072,91 грн за кожен день затримки, починаючи з 21 травня 2020 року по день фактичного розрахунку та 180 000 грн моральної шкоди; призначене підготовче засідання в приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 25, каб. 8 на 28 серпня 2024 року об 11 годині 30 хвилин. З огляду на обґрунтування зазначеного позову іншим рішенням у справі за участю тих самих осіб та усталеної судової практики (зокрема, у справі №760/9716/23 за позовом до АТ «Аграрний фонд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку), з огляду на установлені законом розумні строки розгляду справ про захист та поновлення трудових прав працівника, наявні достатні підстави стверджувати, що задоволення позову у справі № 760/1774/24 збалансує майнові інтереси сторін. Натомість примусове виконання у цій справі до розгляду справи про захист трудових прав ОСОБА_2 перебуває поза межами розумності та є прямим втручанням в охоронювані інтереси громадянина, матиме ознаки надмірності та завдаватиме неспівмірної шкоди інтересам громадянина. Постановою Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/6943/21 за позовом АТ «Аграрний фонд» до ОСОБА_3 залишене без змін рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення збитків у розмірі 286860,27 грн. Відповідач повідомляє суду, що відстрочення виконання рішення суду безумовно виконуватись відповідачем і дозволить виконати судове рішення, а задоволення позову у справі № 760/1774/24 знівелює майнові суперечку сторін та збалансує розрахунки між ними без настання негативних наслідків для громадянина.

Звертає увагу суду, що у провадженні низки судів загальної юрисдикції перебувають тотожні за змістом справи, що розглядають спори, що виникли з трудових відносин ПАТ «Аграрний фонд» та його колишніми працівниками - особами, які обіймали посади у службі економічної безпеки товариства та в один і той самий день та у один і той самий порядок звільнились з роботи з подальшим оскарженням підстав свого звільнення.

Крім того, вказує, що правоохоронні органи пред`являють заявнику безпідставні звинувачення, маючи на меті помститись за вжиті заходи подолання корупції у АТ «Аграрний фонд» як суб`єкті державного сектора економіки. У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває справа № 760/23923/21 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000072, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.12.2020, відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває справа №760/10353/24 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, що зареєстроване в ЄРДР 23.07.2020 за №0000073 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. У провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває справа №760/2084/22 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000188 від 26.01.2022, за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Прокуратурою розслідуються кримінальні провадження №0000188 та №, суть яких зводиться до безпідставних звинувачень заявника у вчиненні кримінальних правопорушень. Протягом цього часу заявник змушений постійно брати участь у слідчих діях та судових засіданнях у кримінальних справах з залученням адвоката, оплачувати правничу допомогу, утримувати членів своєї сім`ї, що тривалий час позбавляло мене часу на оплачувану постійну роботу та спричинило виникнення грошових боргових зобов`язань перед третіми особами у зв`язку з отриманням позик. Нині, четвертий рік поспіль, заявник змушений витрачати власні накопичення та позичати гроші для захисту своїх інтересів.

В судове засідання сторони не з`явились, що не перешкоджає розгляду питання по суті.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до статті 124 Конституції України та статті 18 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі.

За вимогами статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, при набранні рішенням законної сили таке рішення є обов`язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як орган примусового виконання, зобов`язана вжити всіх необхідних заходів для його виконання.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року у справі № 755/4855/22, залишеним без змін постановою Київського Апеляційного суду від 14 листопада 2023 року та постановою Верховного суду від 19 червня 2024 року, позовні вимоги Акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу задовлено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Аграрний фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 1 490 014 (один мільйон чотириста дев`яносто тисяч чотирнадцять) грн 03 коп.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Аграрний фонд» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 22 349 (двадцять дві тисячі триста сорок дев`ять) гривень 91 коп.

Згідно зі статтею 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2019 року у справі № 2а/0570/6531/2011 дійшов висновку, що відстрочення є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке. При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого відстрочення не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Даючи оцінку доводам заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, слід враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення, до уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності Європейський суд з прав людини підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:

1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами;

2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми;

3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»;

4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (стаття 129-1 Конституції України).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а тому при розгляді заяви про розстрочення виконання рішення суду саме заявник зобов`язаний довести наявність обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, вказані заявником у заяві обставини на обґрунтування підстав для відстрочення виконання судового рішення, суд не вважає обгрунтованими, оскільки саме лише посилання на перебування у провадженнях інших судів спорів між ним та позивачем, що в результаті дасть можливість збалансувати розрахунки між ними та знівелює майнову суперчку, а також відсутність доходів без підтверджуючих доказів носять загальний характер і ніяким чином не свідчать про неможливість виконання рішення.

Разом з тим, це ж стосується посилань на непереборні обставини, пов`язані із військовою агресією РФ, уведенням воєнного стану і обмеженням фінансування, які також носять загальний характер.

Крім того, посилання заявника про пред`явлення правоохоронним органами безпідставних звинувачення, маючи на меті помститись за вжиті заходи подолання корупції у АТ «Аграрний фонд» як суб`єкті державного сектора економіки, не є тими особливими або непереборними обставинами, які не дозволяють відповідачу виконати рішення суду та є підставами для відстрочення виконання рішення.

Більш того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що стороною позивача пред`явлено виконавчий документ до органів виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду у вказаній справі.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про відстрочення виконання судового рішення - задоволенню не підлягає, оскільки виключних обставин, які унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду та які б могли бути підставою для відстрочки виконання рішення суду, не встановлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про відстрочення виконання судового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Суддя: