Справа № 944/7397/23 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/2396/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 червня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу), але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 березня 2014 року і до її повноліття. Стверджує, що судячи з майнового стану відповідача та способу життя, який він веде, у нього є можливість вчасно сплачувати аліменти, не створюючи заборгованості, та вносити платежі у більшому розмірі, ніж визначений судом. Зазначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом одержувача або платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Вказує, що вибір способу стягнення аліментів є правом стягувача, це право не носить одноразового характеру та може бути реалізоване у будь-який час в межах дії обов`язку щодо утримання дитини. Крім того, стягувач має право не тільки обрати той чи інший спосіб стягнення аліментів, а й змінити як розмір стягнення за умов, передбачених сімейним законодавством, так і спосіб стягнення. Вважає, що визначення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. якнайкраще сприятиме захисту інтересів дитини, враховуючи постійні зміни співвідношення розміру аліментів у частці від заробітку, інфляцію грошових коштів, зниження купівельної спроможності частки від доходів. Наголошує, що відповідач перебуває за кордоном на заробітках, відтак, має можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн., отримуючи дохід у європейській валюті.

З наведених підстав просить стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000.00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, а у разі продовження навчання після повноліття до закінчення терміну навчання.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 03 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зазначає, що право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, а при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягають не тільки норми статті 192 СК України, але й інші норми, які визначають обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Вказує, що розмір аліментів, визначений рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02 червня 2014 року, є недостатнім для забезпечення базових потреб дитини відповідного віку, оскільки збільшилися матеріальні потреби дитини, а відтак і збільшилися витрати, необхідні для забезпечення її повноцінного утримання, внаслідок чого погіршився її матеріальний стан. Вважає, що тривале перебування відповідача за кордоном свідчить про покращення його матеріального становища. Крім того, відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт перебування його за кордоном на лікуванні. Звертає увагу, що не підтверджуються доказами доводи відповідача про те, що на його утриманні перебувають дочка дружини відповідача та його батьки. Крім того, батьки відповідача є пенсіонерами та отримують пенсію, а відтак є матеріально забезпеченими та не потребують матеріальної допомоги саме відповідача, на якого не покладено обов`язку, зокрема судовим рішенням, з їх забезпечення. Наголошує, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач отримує прибуток від сільськогосподарських земель та свійських тварин. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 31 липня 2024 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 червня 2024 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 червня 2024 року призначено на 16 год. 00 хв. 14 жовтня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 24 жовтня 2024 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 14 жовтня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 24 жовтня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів покращення матеріального стану відповідача з часу присудження аліментів, що стягуються з відповідача, які б надавали йому можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначеному судом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Частини 1-3 ст. 181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

СК України передбачає можливість для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, а ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим Новояворівською міською радою Яворівського районного суду Львівської області, підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29 жовтня 2011 року зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище чоловіка ОСОБА_4 .

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим Бердихівською сільською радою Яворівського району Львівської області 18 липня 2012 року, підтверджується, що ОСОБА_5 і ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше як 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 березня 2014 року і до її повноліття.

На виконання вищезазначеного рішення суду 23 липня 2014 року Яворівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 460/970/14-ц, який пред`явлено до виконання.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 10 червня 2015 року визнано недійсним шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області 29 жовтня 2011 року, актовий запис № 182. Змінено прізвище ОСОБА_5 на «Балагуш».

Заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 28 липня 2022 року позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 покликається на те, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, забезпечення основних потреб дитини відповідно до її віку, що призводить до збільшення понесених нею витрат на утримання дитини, внаслідок чого погіршується її матеріально становище, а також на те, що покращилося матеріальне становище відповідача, оскільки він їздить за кордон на заробітки, а відтак має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Згідно з довідкою від 29 листопада 2023 року № 67438, виданою Яворівським відділом державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області, за період з 01 травня 2023 року до 31 жовтня 2023 року ОСОБА_1 отримала аліменти на утримання дитини, а саме: травень 2023 року 1416.50 грн., червень 2023 року 2833.00 грн., липень 2023 року 0.00 грн., серпень 2023 року 1416.50 грн., вересень 2023 року 0.00 грн., жовтень 2023 року 2833.00 грн.

Заперечуючи щодо збільшення розміру аліментів, ОСОБА_2 покликається на те, що він є особою з інвалідністю з дитинства, єдиним його доходом є соціальна допомога в розмірі 2100 грн., інших доходів та нерухомості у нього немає, а на його утриманні перебуває син народжений в іншому шлюбі, а також донька теперішньої дружини від попереднього шлюбу, яка є особою з інвалідністю II групи, та батьки, які є пенсіонерами, тому потребують його допомоги.

Матеріалами справи підтверджується, що 29 червня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області 29 червня 2021 року. прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 .

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , виданим виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області 06 серпня 2021 року, підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з довідкою від 18 грудня 2023 року № 619, виданою виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області ОСОБА_8 без реєстрації проживає в будинку АДРЕСА_1 разом з дочкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є особою з інвалідністю з дитинства.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 , виданим виконавчим комітетом Жовчівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 23 листопада 2008 року, підтверджується, що батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .

Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 07280-19 підтверджується, що з 25 листопада 2019 року по 19 грудня 2019 року ОСОБА_2 проходив стаціонарне лікування в КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» за діагнозом: розумова відсталість в ступені вираженої дебільності з емоційно-вольовими та поведінковими розладами, які потребують нагляду та лікувальних заходів, та тривалою стійкою соціально-трудовою дезадаптацією F70.1.

Довідкою до акта огляду МСЕК серія 12ААВ № 053426 від 21 грудня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_2 встановлена друга група інвалідності безтерміново.

Крім того, в довідці до акта огляду МСЕК серія 12ААВ № 053426 передбачено, що ОСОБА_2 рекомендована домашня нескладна фізична праця під керівництвом.

Згідно з довідкою від 18 грудня 2023 року № 02-5086, виданою Управлінням соціального захисту населення Яворівської РДА, ОСОБА_2 з 01 червня 2023 року до 30 листопада 2023 року нараховано допомогу як особі з інвалідністю з дитинства II групи в розмірі 2100 грн. щомісячно, з якої сплачуються аліменти в розмірі 1416.50 грн. а загальна сума доходу за цей період 12600 грн.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 138876976 від 24 вересня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :04:001:0223, площею 0.12 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі рішення Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області № 717 від 31 травня 2018 року.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2024 року витребувано в Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України ОСОБА_2 в період з 01 січня 2023 року.

З листа № 19-11971/18/-24-вих від 19 лютого 2024 року, наданого Державною прикордонною службою України на вимогу суду, вбачається, що за період з 01 січня 2023 року по 19 лютого 2024 року відповідач неодноразово перетинав держаний кордон України, зокрема, перебував за кордоном з 09 січня 2023 року по 08 квітня 2023 року, з 06 травня 2023 року по 11 червня 2023 року, з 15 червня 2023 року по 05 серпня 2023 року, з 15 жовтня 2023 року по 16 грудня 2023 року.

Довідкою від 15 лютого 2024 року, виданою Спеціалізованою лікарською практикою ОСОБА_12 , підтверджується, що ОСОБА_2 проходить психіатричне лікування, йому рекомендоване обов`язкове приймання ліків і контрольний візит кожних 6 тижнів.

Оскільки в місті Варшаві (Республіка Польща) ОСОБА_2 проходить амбулаторне психіатричне лікування, а внаслідок захворювання йому рекомендована лише домашня нескладна фізична праця під керівництвом, відсутні підстави вважати, що метою виїзду відповідача за кордон є заробітки та отримання доходу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що сам по собі факт перетину державного кордону України та виїзд відповідача за кордон, не є достатнім та беззаперечним доказом на підтвердження наявності у нього роботи та отримання ним заробітку (доходу) за кордоном.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача з часу присудження аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи те, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів змінився сімейний стан відповідача у зв`язку з його одруженням та народженням дитини, погіршився стан його здоров`я, з огляду на те, що йому встановлена II група інвалідності безтерміново, згідно з довідкою МСЕК ОСОБА_2 у зв`язку з психічним захворюванням рекомендована домашня нескладна фізична праця під керівництвом, що позбавляє його можливості працевлаштуватися на оплачувану роботу та поліпшити свій матеріальний стан, в матеріалах справи відсутні докази покращення його матеріального стану, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав, передбачених статтею 192 СК України, для збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02 червня 2014 року.

Покликання апелянта на збільшення розміру понесених витрат на дитину та потребу у зв`язку з цим збільшення розміру аліментів, не є достатньою правовою підставою для збільшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач може сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки отримує дохід від земель сільськогосподарського призначення та свійських тварин, не підтверджується матеріалами справи, оскільки відповідачу належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), цільове призначення якої не передбачає здійснення сільськогосподарської діяльності з метою отримання прибутку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 24.10.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк