ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8970/24 Справа № 209/3097/17 Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Никифоряка Л.П.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2024 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мельничук Ганна на дії/бездіяльність органу примусового виконання (суддя першої інстанції Багбая Є.Д.),

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Рак Тетяна Сергіївна звернулася до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , державний виконавець Мельничук Ганна, в якій просила визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу ДВС у місті Кам`янське Ганни Мельничук щодо не зняття арешту нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Тихоновою І.М. про арешт майна боржника від 12.03.2018 року N 55355277 та зобов`язати державного виконавця Ганну Мельничук зняти арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , який накладений відповідно до Постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 12.03.2018 року N 55355277, запис про реєстрацію обтяження майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: N 25202269, здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 40072147 від 12.03.2018 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2024 року у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Рак Тетяни Сергіївни, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мельничук Ганна, на дії/бездіяльність органу примусового виконання відмовлено.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки сума, що підлягає сплаті ОСОБА_1 за 3,5 місяців, до досягнення дитиною повноліття, до 12.04.2025 року є меншою за 20 розмірів мінімальної заробітної плати.

ОСОБА_2 просила ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2024 року скасувати та задовольнити скаргу ОСОБА_1 .

Від представника Польщ ОСОБА_4 Жежеля С.С. надійшла заява, в якій він заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив проводити розгляд справи без їх участі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , доводи своєї апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи до судового засіданні не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступного.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік обставин за наявності яких державний виконавець повинен зняти арешт з майна боржника, та серед даних підстав відсутній пункт з якого чітко б вбачалося що у разі відсутності боргу по аліментам, виконавець має обов`язок зняти з боржника всі обтяження.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до частини другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Положеннями пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною третьою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт з майна боржника знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду 03 листопада 2021 року в справа № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21) зазначено, що «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. У справі, що переглядається, встановлено, що після повернення банку виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, боржник повідомив виконавчу службу про повне виконання зобов`язань за кредитним договором та просив зняти арешт із належного йому майна. При цьому виконавчою службою не оспорювався факт погашення боржником заборгованості за виконавчим документом після повернення виконавчого документа стягувачу у серпні 2012 року Саме у зв`язку із цим ОСОБА_1 просив зняти арешт з його майна.»

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Подаючи заяву про зняття про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказував на те, що по виконавчому провадженню № 55355277 про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_5 наявна переплата у розмірі 8925,67 грн.

Також вказував, що 12 квітня 2025 року сину виповнюється 18 років, обов`язок сплати аліментів відповідного до судового наказу № 209/3097/17 припиниться з 12.04.2025 року.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець ОСОБА_6 листом 04.07.2024 року повідомила представника ОСОБА_1 , про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, також в матеріалах справи наявний відповідний розрахунок заборгованості, який це підтверджує.

ОСОБА_3 не заперечувала проти відсутності заборгованості по сплаті аліментів боржником, але заперечувала проти зняття арешту з майна та вказувала на те, що у випадку задоволення заяви, боржник у подальшому не буде сплачувати аліменти.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції безпідставно посилався на ту, обставину, що ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено таке зняття та на те, що виконавче провадження не завершено, оскільки, оскільки судовим наказом з боржника було стягнуто аліменти у розмірі частини доходів ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_7 12.04.2007 року щомісяця, починаючи з 14.11.2017 року, тобто у даному порядок виконання судового рішення було внесення платежів, тобто щомісячно сплати аліментів.

Матеріалами справи встановлено, що у ОСОБА_1 , станом на дату розгляду справи у суді першої інстанції та у апеляційній, заборгованість зі сплати аліментів відсутня, крім того останнім, до апеляційної скарги квитанцію на суму 5442,02 грн. від 08.08.2024 року про сплату аліментів за виконавчим провадженням №55355277 (а.с.32), а тому суд вважає, що відсутні підстави продовжувати арешт майна боржника, оскільки заборгованість відсутня і не встановлено судом намір ОСОБА_1 у подальшому ухиляться від їх сплати.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19), зазначено, що «відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Отже, наявність не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності заборгованості та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22), зазначено, що «Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

За таких обставин суд апеляційний суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність».

Апеляційний суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у даному випадку підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Враховуючи погашення боржником боргу, та відсутності майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржників, апеляційний суд вважає, що зняття арешту з майна, є законним та обґрунтованим.

Норма ч. 5 ст. 59 Закону № 1304-VIIІ передбачає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Викладені у цій постанові мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

Заявник в заяві в цій частині просив зобов`язати визнати протиправною діяльність державного виконавця Ганни Мельничук та зобов`язати виконавця зняти арешт з майна ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 55355277.

Оскільки, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 , чи порушив норми матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню із визнанням дій державного виконавця протиправними, з огляду на те, що державний виконавець формально підійшов до вирішення питання щодо зняття арешту заливши поза увагою той факт, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня, а навіть наявна переплата до закінчення строку виконання судового наказу до 12 квітня 2025 року, що призвело до порушення прав боржника щодо розпорядження своїм майном.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 липня 2024 року підлягає скасуванню із задоволення скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мельничук Ганна на дії/бездіяльність органу примусового виконання

Керуючись статтями 367, 374,376 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2024 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мельничук Ганна на дії/бездіяльність органу примусового виконання задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ганни Мельничук щодо не зняття арешту нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Тихоновою Іриною Миколаївною про арешт майна боржника від 12.03.2018 року N 55355277.

Зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ганну Мельничук зняти арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , який накладений відповідно до Постанови державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Тихоновою Іриною Миколаївною про арешт майна боржника від 12.03.2018 року N 55355277, запис про реєстрацію обтяження майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: N 25202269, здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 40072147 від 12.03.2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Л.П. Никифоряк

Повний текст судового рішення складено 24 жовтня 2024 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи