Справа № 369/9169/24
Провадження № 2/369/5888/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Бреус К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 369/9169/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04 лютого 2024 року на перехресті вул. Київська та Джерельна с. Білогородка Бучанського району Київської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «AUDI», державний № НОМЕР_1 (власник ОСОБА_1 ) та «Mercedes», державний № НОМЕР_2 (водій ОСОБА_2 ).

Як зазначає позивач, в результаті ДТП її автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень.

Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2024 року у справі № 369/3079/24, якою притягнено до відповідальності ОСОБА_2 , остання керуючи автомобілем «Mercedes», державний № НОМЕР_2 не дотрималась безпечної дистанції, не вибрала безпечну швидкість руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «AUDI», державний № НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Ця постанова не була оскаржена та набрала чинності.

Позивач вказує на те, що цивільно-правова відповідальність Відповідача, на момент вчинення ДТП, була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» за полісом № EP-216848232.

Позивач з метою отримання відшкодування шкоди, звернулась до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування та надала необхідні документи для виплати страхового відшкодування.

ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 66 752,82 грн. на користь Позивача шляхом перерахування коштів на рахунок СТО, що підтверджується платіжною інструкцією № 27903 від 26 квітня 2024 року.

Позивач зазначає, що розмір страхового відшкодування від ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» є неповним відшкодуванням завданого в результаті ДТП збитку і фактичний розмір шкоди, яку вона понесла, є більшим.

Так, Позивач, з метою відновлення свого пошкодженого майна, транспортного засобу «AUDI», державний № НОМЕР_1 звернулась до станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_3 в результаті чого виставлено рахунок № НОМЕР_3 від 15 квітня 2024 року у розмірі 103 683,38 грн. Дана сума була сплачена на рахунок СТО, що підтверджується платіжною інструкцією № 27903, квитанціями № 267741945 та № 271643852. В результаті проведення ремонтних робіт складено Акт виконаних робіт № VMC1102809.

Отже, як зазначає позивач, фактично понесені нею витрати на відновлення автомобіля в результаті ДТП становлять 103 683,38 грн., відшкодована від ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» сума становить 66 752,82 грн., а отже невідшкодований позивачу розмір збитків за пошкодження транспортного засобу становить 36 930,56 грн.

Крім того, позивач вважає, що внаслідок понесених нею моральних страждань, що були спричинені пошкодженням майна, порушенням нормального способу життя, вона має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн.

У зв`язку із викладеним, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

-матеріальну шкоду в розмірі 36 930,56 грн.;

-моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн.;

-витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.;

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків.

29 липня 2024 року до суду надійшло клопотання позивача про усунення недоліків, надано квитанцію про сплату судового збору, чим усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду від 04 червня 2024 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судове засідання позивач не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Надала суду заяву, в якій зазначила, що розмір заподіяної матеріальної шкоди визнає частково. Вказує, що не ухилялась від відшкодування шкоди позивачу у позасудовому порядку, однак компромісу з цього питання досягти вони не змогли з вини позивача. Проти задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди заперечує, так як позивач не сприяла вирішенню конфлікту, її автомобіль підлягав відновленню, в той час як волонтерський автомобіль відповідача такому відновленню не підлягає.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 встановлено, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засідання яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково із таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 04 лютого 2024 року о 13 год. 55 хв. вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, а саме: керуючи транспортним засобом МERCEDES BENZ, державний номерний знак НОМЕР_4 ,на перехресті вул. Київська та вул Джерельна с. Білогородка Бучанського району Київської області, не дотрималась безпечної дистанції, не вибрала безпечну швидкість руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем AUDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 квітня 2024 року у справі № 369/3079/24, ОСОБА_2 було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до з ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 156495 від 22 березня 2024 року, загальна вартість ремонту транспортного засобу «AUDI», державний № НОМЕР_1 становить 128 910,87 грн.

З метою відновлення свого транспортного засобу «AUDI», державний № НОМЕР_1 позивач звернулась до станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_3 в результаті чого виставлено рахунок № НОМЕР_3 від 15 квітня 2024 року у розмірі 103 683,38 грн.

22 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» із заявою про виплату страхового відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП 04 лютого 2024 року на рахунок ФОП ОСОБА_3 .

26 квітня 2024 року заявою за Вихідним № 48161/1/ПЗ Генеральний директор ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» ОСОБА_4 повідомив, що ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування за подією, яка сталась 04 лютого 2024 року, у розмірі 66 752,82 грн.

Згідно платіжної інструкції № 27903 від 26 квітня 2024 року, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» сплатило на користь ФОП ОСОБА_3 страхове відшкодування згідно страхового акту 48161/1 від 25 лютого 2024 року у розмірі 66 752,82.

Відповідно до квитанції про оплату № 267741945 від 15 квітня 2024 року та квитанції про оплату № 271643852 від 07 травня 2024 року, ОСОБА_1 сплатила на користь ФОП ОСОБА_3 грошові кошти в рахунок ремонту Ауді А3 НОМЕР_1 у розмірі 30 000,00 грн. та 6 930,56 грн., відповідно.

В результаті проведення ремонтних робіт складено Акт надання послуг № VMC1102809.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) вказано, що:

Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Судом встановлено, що ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в рахунок оплати відновлючального ремонту автомобіля у розмірі 66 752,82 грн. що є розміром виплаченого страхового відшкодування.

Водночас, згідно з Актом надання послуг № VMC1102809 та рахунком № НОМЕР_3 від 15 квітня 2024 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «AUDI», державний № НОМЕР_1 становить 103 683,38 грн. Отже, з Відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі: 103 683,38 грн. - 66 752,82 грн = 36 930,56 грн.

Оскільки відповідач є винною в ДТП особою, то до позивача перейшло право вимоги до відповідача на стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 36 930,56 грн.

Відповідач на час розгляду справи відзив по справі не надала, в поданій до суду заяві частково визнала вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди.

Отже ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, вимоги ОСОБА_1 суд вважає обґрунтованими і доведеними.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої і душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна (п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 вказаної Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач вказує, що в результаті протиправних дій відповідача було спричинено пошкодження майна позивача, що, безумовно, вплинуло на якість її повсякденного життя, в тому числі за рахунок того, що позивач не могла користуватися автомобілем, була вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя, так як вона постійно використовувала автомобіль для особистих потреб та для роботи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Враховуючи викладене, з урахуванням обставин, встановлених під час судового розгляду, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., завданої останній внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такий розмір моральної шкоди відповідає ступеню перенесених нею страждань внаслідок пошкодження її транспортного засобу, при визначенні якої враховувались вимоги розумності та справедливості.

Суд враховує, що практикою Європейського Суду з прав людини визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав середня нормально реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду), однак у цій справі позивачем не надано жодного доказу в частині обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди на 13,3 % від заявленого розміру, з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 402,72 гривень (3 028,00 * 13,3% : 100% = 402,72). Крім того, за задоволену вимогу про стягнення матеріальної шкоди з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., а разом 1 613,92 грн.

Керуючись ст. 4, 22, 1166, 1187 ЦК України, та ст. 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 36 930 (тридцять шість тисяч дев`ятсот тридцять) грн. 56 (п`ятдесят шість) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 613 (одна тисяча шістсот тринадцять) грн. 92 (дев`яносто дві) коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА