Номер провадження: 22-ц/813/674/24
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
25.10.2024 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу в межах розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна Енергопостачальна Компанія» про визнання дій незаконними,
У провадженні Одеського апеляційного суду знаходилася апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна Енергопостачальна Компанія» про визнання дій незаконними.
Постановою Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково; рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року скасоване, а позов ОСОБА_1 задоволений частково. А саме, суд вирішив визнати незаконними дії ТОВ «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» щодо відключення від мережі електропостачання квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . А також зобов`язати ТОВ «Одеська обласна Енергопостачальна компанія» зробити підключення до мережі електропостачання квартири за адресою: АДРЕСА_1 за свій рахунок.
19.09.2024 в судовому засіданні ОСОБА_1 подав заяву про відшкодування судових витрат на суму 15 701,60 грн, з яких 10 000 гру витрати на правничу допомогу, 1690 грн оплата судового збору в суді першої інстанції, а також комісія в сумі 25 грн; 2522,50 грн оплата судового збору за подання апеляційної скарги та комісія в сумі 30 грн; 1231,10 грн доплата судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою; оплата поштових відправлень на суму 77 грн, 63 грн, 63 грн. До своєї заяви ОСОБА_1 надав відповідні докази понесення судових витрат: квитанції про сплату судового збору, квитанції про здійснення поштових відправлень, договір про надання правової допомоги № 12082405 від 12.08.2024, підписаний директором ТОВ «Центр правової допомоги юрист 24» Дзісь М.Р. та ОСОБА_1 , а також договір № 470 від 25.08.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Князь Інною та акт приймання-передачі наданих послуг № 12082405 від 29.08.2024.
27.09.2024 представник ТОВ «Одеська обласна Енергопостачальна Компанія» - Жосан Т.Ю. через Електронний Суд подала заперечення на заяву про стягнення судових витрат, в якій зазначила, що позивачем не було надано ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі орієнтовний розрахунок судових витрат. Крім того, за змістом глави 8 ЦПК України можуть бути віднесені та в подальшому відшкодовані лише ті витрати, які пов`язані з розглядом конкретної справи або певною процесуальною дією. Позивач надав докази на підтвердження відправки кореспонденції, що, однак не містить інформації, що вказані відправлення пов`язані з розглядом справи, адже до жодної з поштових квитанцій не було додано опису вкладення із зазначенням змісту таких листів. Крім того, серед наданих квитанцій є такі, в яких отримувачем є треті особи, які не є учасниками справи, а в частині квитанцій взагалі відсутній адресат. Також, представник відповідача зазначає, що позовні вимоги частково були задоволені, що впливає на визначення суми судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім іншого, представник відповідача зазначає, що сума судових витрат на правничу допомогу не є спів мірною послугам, фактично наданим адвокатом. Тому, представник відповідача вважає, що витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката мають бути зменшені до 500 грн. При цьому, представник звертає увагу на те, що позивачем не був доданий детальний опис обсягу та розрахунок вартості правової допомоги.
За положеннями ст. 246 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Оскільки представник відповідача подав пояснення по суті поданої заяви про стягнення судових витрат та висловив свої заперечення, апеляційний суд вирішив розглянути заяву без виклику сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та заяву про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд вважає, що дана заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 2 цієї статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За обставинами даної справи ОСОБА_1 заявив три позовні вимоги немайнового характеру. За результатами розгляду справи апеляційним судом було скасоване рішення суду першої інстанції та ухвалене нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Так, суд апеляційної інстанції постановив задовольнити дві позовні вимоги. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 1690,40 грн (а.с. 8, 9) та за подання апеляційної скарги в сумі 3753,60 грн (а.с. 122,137). Тобто, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в сумі 1125,8 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 2499,90 грн пропорційно задоволеним вимогам.
Розмір судового збору, який підлягає сплаті за звернення до суду з відповідною заявою (позовом, скаргою тощо) чітко визначений Законом України «Про судовий збір». Відповідний, встановлений законом, розмір не включає в себе комісію фінансової установи за перерахування грошових коштів. Відтак, оскільки стягнення комісії фінансової установи за перерахування грошових коштів за сплату судового збору не передбачено положеннями діючого законодавства, апеляційний суд відмовляє в задоволенні заяви в цій частині.
За ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За ч. 3 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина 4 цієї статті встановлює критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому частини 5-6 цієї статті встановлюють, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
12.08.2024 позивач ОСОБА_1 підписав з ТОВ «Центр правової допомоги юрист 24» договір про надання правової допомоги/юридичних послуг № 12082405. Відповідно до п. 1.2 договору надання правової допомоги полягає в представництві інтересів в апеляційному суді.
Відповідно до п. 2.2.6 замовник зобов`язаний підписати акт про надання юридичних послуг/правової допомоги, в тому числі проміжний акт протягом трьох календарних днів з моменту отримання повідомлення виконавця за допомогою телефонного або поштового зв`язку про виконання (часткове виконання) останнім, прийнятих на себе зобов`язань.
Відповідно до п. 3.5 договору у предмет послуг за договором входить правовий аналіз ситуації замовника, що складає 30% від суми договору, а також підбір нормативно-правових актів, що складає 10% від суми договору, що фактично виконуються одразу після підписання договору та підлягають обов`язковій оплаті у випадку розірвання договору.
Відповідно до п. 3.1 розмір оплати за виконання послуг складає 10 000 грн та виплачується за такою схемою: 5000 грн аванс та 5000 грн до 31.08.2024.
За п. 4.1 договір діє до 30.09.2024.
Представництво інтересів ОСОБА_1 в апеляційному суді в судовому засіданні 19.09.2024 здійснювалось адвокатом Кзянь Інною на підставі договору № 470 про надання правової допомоги від 25.08.2024.
29.08.2024 ТОВ «Центр правової допомоги юрист 24» та ОСОБА_1 підписали акт приймання-передачі наданих послуг № 12082405, відповідно до якого виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги/правову допомогу: представництво адвоката в апеляційному суді. Вартість послуг 10 000 грн.
18.09.2024 ОСОБА_1 сплатив 10 000 грн за надання послуг правової допомоги.
Отже, апелянт у встановленому законом порядку надав відповідні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.
При цьому, апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга та позовна заява були задоволені частково, а тому з врахуванням положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 6 600 грн.
Щодо заперечень відповідача. За ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. За ч. 2 цієї статті у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Диспозиція ст. 134 ЦПК України встановлює дискреційні повноваження суду при встановленні наявності підстав та вирішенні питання щодо стягнення судових витрат у відповідному розмірі.
При цьому, як висловився КЦС ВС в постанові від 08.03.2023 в справі № 755/7694/20 аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
В даній справі апелянт в апеляційній скарзі попросив суд покласти судові витрати на відповідача. В судовому засіданні 19.09.2024 апелянт надав заяву про відшкодування судових витрат, копія вказаної заяви була вручена відповідачеві в судовому засіданні. В подальшому відповідач скористався своїм процесуальним правом та подав заперечення, а також доповнення до заперечень щодо стягнення судових витрат. Вказані заперечення були враховані апеляційним судом в процесі вирішення відповідного процесуального питання. За таких обставин, відсутність орієнтовного розрахунку судових витрат в апеляційній скарзі не є підставою для відмови в задоволенні заяви апелянта.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на правову позицію Великої палати Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 в справі № 922/1964/21, за змістом якої: «Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».
Враховуючи положення ч. 1 ст. 627 ЦК України за якою сторони при укладені, зокрема, договору про надання правової допомоги є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, зважаючи на те, що апелянтом були надані достатні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які відповідають критеріям, встановленим ст.ст. 137, 141 ЦПК України, доводи відповідача щодо неспівмірності наданих послуг не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд, з врахуванням вище наведеного, частково задовольняє заяву апелянта щодо розподілу судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 141, 270, 381-384, ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
Заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк