Справа № 203/4250/24
Провадження № 2-о/0203/138/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С.

за участю представника заявника - ОСОБА_1

представника заінтересованої особи - Семикіної Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро заяву Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», заінтересовані особи територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, ОСОБА_2 , про визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває вищезазначена цивільна справа.

В наданих заявах представники Дніпровської міської ради та ОСОБА_2 просили залишити заяву без розгляду, в зв`язку із наявністю спору про право.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 , підтримав подану заяву та просив залишити заяву банку без розгляду.

Представник Дніпровської міської ради та приватний нотаріус Римська А.В. в судове засідання не з`явились.

Представник АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» проти залишення заяви без розгляду заперечував з підстав, наведених у поданих відзивах на заяви заінтересованих осіб.

Заслухавши представників сторін, перевіривши доводи та заперечення, викладені останніми в поданих заявах та відзивах, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 8 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Згідно ст.334 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Відповідно до ст.337 ЦПК України справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб.

Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковим залученням до участі у справі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та (або) за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Згідно ст.338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.

Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною 1 ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч.ч.1,6,7 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

В обгрунтування поданої заяви зазначено, що 29.12.2007 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №291207/1-USD.

В забезпечення виконання зобов`язань останнього за вказаним кредитним договором 29.12.2007 року з дружиною ОСОБА_3 ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №291207-USD-іп, за яким в іпотеку було передано домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09.11.2022 року по справі №201/11598/20 з ОСОБА_3 на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором №291207/1-USD від 29.12.2007 року в сумі 23000 долари США, яка залишилась непогашеною.

Таким чином, банк є кредитором спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на те, що домоволодіння АДРЕСА_1 було набуто ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі та належить останнім в рівних частках, а також на те, що після смерті ОСОБА_3 спадщину у встановленому законом порядку та строк ніхто не прийняв, банк просив визнати відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 та складається з частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з передачею її у власність територіальної громади м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Представник Дніпровської міської ради в заяві про залишення без розгляду заяви банку посилався на те, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 . В договорі іпотеки №291207-USD не зазначено, що передано в іпотеку домоволодіння було спільної сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Таким чином, оскільки банк ставить питання про визнання відумерлою спадщини після померлого ОСОБА_3 у вигляді частини домоволодіння, яка йому не належить і таке визнання взаємопов`язане із вирішенням питання про позбавлення права власності на частину домоволодіння ОСОБА_2 , Дніпровська міська рада вважає, що в даному випадку наявний спір про право, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Представник ОСОБА_2 в поданій заяві посилався на те, що 29.12.2007 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №291207-USD про надання споживчого кредиту на придбання нерухомості. В цей же день за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 було придбано домоволодіння АДРЕСА_1 . Також 29.12.2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №291207/1-USD. В забезпечення виконання зобов`язань за цими кредитними договорами 29.12.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №291207-USD-іп, за яким в іпотеку було передано домоволодіння АДРЕСА_1 . Всі документи на домоволодіння були оформлені на ОСОБА_2 , яка особисто здійснювала оплату за комунальні послуги та інші послуги на обслуговування будинку. В останньому проживає разом із дітьми та онуками. Тобто будинок належить їй на праві приватної власності. В договорі іпотеки не зазначено, що передане в іпотеку домоволодіння було спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Як встановлено Дніпровським апеляційним судом в ухвалі від 07.11.2023 року по справі №201/11403/20, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , до дня смерті. Також на день смерті останнього за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Ні дружина, ні діти померлого не були зареєстровані за однією адресою із ОСОБА_3 на момент його смерті. Таким чином, оскільки банк ставить питання про визнання відумерлою спадщини після померлого ОСОБА_3 у вигляді частини домоволодіння, яка йому не належить та тягне за собою вирішення питання про позбавлення права власності на частину домоволодіння ОСОБА_2 , в даному випадку наявний спір про право, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Крім того, оскільки на день смерті ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 були зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які в силу ст.1264 ЦК України можуть мати право на спадкування за законом, ухваленням рішення про визнання спадщини відумерлою можуть бути порушені права цих осіб. На теперішній час договір іпотеки не припинений, домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та знаходиться в іпотеці в першу чергу за її кредитними зобов`язаннями перед банком, є обтяженим цими зобов`язаннями, що також породжує спір про право. До того ж визначення частки співвласника у домоволодінні, що знаходиться у спільній сумісній власності, за померлим, не узгоджується із вимогами чинного законодавства, оскільки в такому випадку буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Частиною 6 ст.294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.12.2020 року в справі №408/154/19-ц (провадження №61-16397св19) вказано, що особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як й інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права. Отже, набуття права власності на відумерлу спадщину територіальною громадою можна розглядати як правовий засіб, що слугує досягненню визначеності у відносинах власності на засадах справедливості.

Аналіз положень статті 4, частини четвертої статті 394, статті 335 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що заінтересованими будуть лише ті особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права та обов`язки, отже вони мають матеріально-правову заінтересованість.

Верховний Суд зазначає, що наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір.

Висновок Верховного Суду у цій справі відповідає висновкам, що викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.12.2019 року у справі №175/423/18 (провадження №61-8171св19).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2022 року в справі №139/122/14-ц (провадження №61-3238св22) зазначено, що під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.

Відумерлою є спадщина, визнана як така на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факт смерті спадкодавця, відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, не прийняття спадкоємцями спадщину чи відмова від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.

Верховний Суд зазначає, що наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір.

Висновок Верховного Суду у цій справі відповідає висновкам, що викладені у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №175/423/18 (провадження №61-8171св19) та від 16.12.2020 року у справі №408/154/19-ц (провадження №61-16397св19).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.01.2023 року в справі №198/99/15-ц (провадження №61-7049св22) вказано, що згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження є те, що розгляд такої заяви не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи без розгляду заяву прокурора про визнання спадщини відумерлою, апеляційний суд, надавши належну оцінку аргументам та доводам апеляційної скарги, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження, оскільки спадкоємець першої черги за законом (син спадкодавця) претендує на спадкове майно, тобто наявний спір про право, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_2 , яка заперечує щодо належності останнього на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , вважаючи вказане майно своєю особистою приватною власністю; перебування цього майна під обтяженням за договором іпотеки між АТ «БАНК КРҐЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_2 за зобов`язаннями останньої за кредитним договором із банком, наявності реєстрації інших осіб за однією адресою із померлим спадкодавцем ОСОБА_7 на момент його смерті, що можуть претендувати на спадкування за законом в силу ст.1264 ЦК України, як такі, що фактично прийняли спадщину, суд приходить до висновку, що в даному випадку наявний спір про право, що виключає можливість розгляду поданої банком заяви в порядку окремого провадження та є передбаченою ч.4 ст.315 ЦПК України підставою для залишення заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст.4,5,258-260,293,315 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», заінтересовані особи територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, ОСОБА_2 , про визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що він має право звернутись до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.Ю.Казак