Справа № 931/383/23
Провадження № 2/931/11/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Левчук О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення самоправних дій,

в с т а н о в и в:

До Локачинського районного суду Волинської області звернулась позивач ОСОБА_1 з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення самоправних дій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0522, площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана земельна ділянка, яка слугує заїздом до її подвір`я є спільною межею з невеликою частиною земельної ділянки ОСОБА_4 .

Вона на своїй приватизованій земельній ділянці (за`їзді) встановила паркан.

Проте зі сторони сусіда ОСОБА_4 та його сина ОСОБА_3 відносно неї та її земельної ділянки постійно відбуваються протиправні дії, які полягають у грубих зверненнях у вигляді нецензурної лайки в її адресу, нанесенні тілесних ушкоджень, а також руйнуванню огорожі (воріт), що були встановлені на її земельній ділянці.

Так, позивач зазначає, що 01 червня 2022 року, коли вона поїхала в смт. Локачі в особистих справах, ОСОБА_4 пошкодив замок у воротах, які вона встановила на своїй земельній ділянці. Позивач оцінює суму майнового збитку пошкодженого замка у розмірі 1500,00 гривень.

Крім того, позивач зазначає, що першу частину секції воріт було встановлено 31.05.2022 року, а 01 червня 2022 року з корисливих мотивів ОСОБА_4 було пошкоджено замок. 06 червня 2022 року до неї повинні були приїхати майстри для того, аби встановити іншу секцію воріт довжиною 90 сантиметрів. Проте 06 червня 2022 року ОСОБА_3 пошкодив частину воріт, а саме: металевий лист з бляхи.

У зв`язку з протиправними діями відповідачів вона 06 червня 2022 року письмово звернулася із заявами до Сектору поліцейської діяльності №1 (сел Локачі) Володимир-Волинського РВ ГУНП У Волинській області.

У відповідь на заяви органом поліції зазначено про відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення.

У свою чергу ОСОБА_4 заявляє, що огорожа, встановлена позивачем з порушенням, оскільки остання встановила її самовільно, та ще й на спільній з ним межі.

Відповідно до інформації, зазначеної в листі Затурцівської сільської ради вих. №38/01-15 від 16 січня 2022 року, членами земельної комісії Затурцівської сільської ради було встановлено межі земельної ділянки в натурі.

Тобто огорожа була поставлена нею на земельній ділянці, що належить їй.

29 липня 2022 року до ЄРДР було внесено інформацію, про те, що 28 липня 2022 року до Володимир-Волинського РВП надійшла ухвала слідчого судді Володимир-Волинського міського суду №154/1956/22 від 21 липня 2022 року по зверненню ОСОБА_5 , яка зобов`язує внести відомості в ЄРДР по зверненню останньої.

Проте вже 31 серпня 2022 року дізнавачем СД Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області капітаном поліції Любохинець О.П. було винесено постанову про закриття кримінального провадження.

У зв`язку з тим, що її майну було завдано шкоди, ОСОБА_1 09 січня 2023 року звернулася з відповідною заявою на проведення товарознавчої експертизи.

В результаті вищевказаного звернення, останній було надано висновок експерта №125-Е за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 30 січня 2023 року. На вирішення товарознавчої експертизи було поставлено наступне запитання: який розмір матеріальної шкоди пошкодженого майна, а саме: воріт з замком, паркану, лат? Відповідно до висновку експерта розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику майна, становить 3691 грн.

У зв`язку з неправомірними діями, які були вчинені відповідачами щодо пошкодження воріт та паркана на земельній ділянці позивача, остання вважає, що їй була також завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 5000 грн, та яка виразилась у душевних стражданнях, переживаннях, страхові, який постійно переслідує її та погіршенні стану здоров`я.

Просить стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на її користь майнову шкоду у розмірі 3691 грн; моральну шкоду в розмірі 5000 грн; судові витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, у розмірі 4719,25 грн та оплаті судового збору в сумі 1073 грн.

Ухвалою судді від 23 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи судовою повісткою, що вручена відповідачу особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Будь яких клопотань, заяв, суду не подав.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що він дійсно 06 червня 2022 року відкрутив металевий лист бляхи та демонтував стовпчик, до якої він кріпився, що був зацементований. Такі дії він вчинив, оскільки вважає, що даний паркан встановлений позивачем незаконно і він перешкоджає вільному заїзду до території його будинковолодіння.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

Так, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0522, площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказаної земельної №212520902. Інформація про цю земельну ділянку міститься в Державному земельному кадастрі (витяг №НВ-020) (а.с. 20, 23).

Позивач стверджує, що на своїй приватизованій земельній ділянці вона встановила ворота та паркан. Однак, зі сторони сусіда ОСОБА_4 та його сина ОСОБА_3 , які проживають в АДРЕСА_2 , були вчинені протиправні дії, які полягали у його пошкодженні та руйнуванні і тим самим спричиненні їй майнової та моральної шкоди.

На підтвердження своїх доводів позивачем було надано висновок експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ № 125-Е від 30 січня 2023 року про розмір заподіяної майнової шкоди.

Також позивач зазначає, що пошкодження її майна було здійснено відповідачами навмисно, оскільки земельний конфлікт між нею та сім`єю ОСОБА_6 має місце тривалий час, на підтвердження чого додала свої заяви до СПД №1 (сел. Локачі) Володимир-Волинського РВП у Волинській області, довідку за результатами їх розгляду, відповідь поліції, із яких вбачається, що її заяви розглянуто, в діях відповідачів не встановлено ознак адміністративного та кримінального характеру і рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства (а.с.27-34, 40-42).

29 липня 2022 року до ЄРДР було внесено інформацію по зверненню ОСОБА_5

31 серпня 2022 року дізнавачем СД Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області капітаном поліції Любохинець О.П. було винесено постанову про закриття кримінального провадження за цим фактом у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопрушення та зазначено про наявність ознак цивільно-правових відносин (а.с. 38, 39).

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтвердили, що у позивача та відповідачів тривалий час існує конфлікт через непорозуміння щодо спільного заїзду. Одак, вказані особи особисто не були свідками самоправних дій відповідачів, пов`язаних із пошкодженням воріт та паркану, обставини справи їм стали відомі зі слів позивача.

Із листа Затурцівської сільської ради від 09.11.2022 року № 890/01-15 вбачається, що ОСОБА_1 встановила браму, загородивши частину спільного проїзду з сусідом, оскільки більшу частину цього проїзду було передано у її власність; брама, встановлена на земельній ділянці, належить позивачу (а.с. 185), відповідно до інформації, зазначеної в листах Затурцівської сільської ради вих. №38/01-15 від 16 січня 2022 року, вих. №8/01-15 від 04 січня 2022 року, членами земельної комісії Затурцівської сільської ради неодноразово здійснювався виїзд за місцем проживання сторін та разом з представниками проєктної організації було встановлено межі земельної ділянки позивача в натурі (а.с. 35, 186).

Такі ж пояснення надали в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (представиники проєктних організацій).

Аналізуючи доводи сторін та докази, якими вони обґрунтовуються, суд зазначає, що у цивільних правовідносинах кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст.13 ЦПК України).

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстави позову, характер порушеного права позивача (за його наявності) та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Так, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок демонтажу встановленого нею паркану та пошкодження її воріт.

Виходячи із вищевикладеного вбачається, що позивачем обрано способом захисту її прав позов про відшкодування завданих збитків.

Відповідач ОСОБА_3 , хоча і заперечує проти позову, проте визнав, що 06.06.2022 року ним було демонтовано металевий лист бляхи та стовпчик, до якої він кріпився, що були встановлені в той день позивачем. Однак, на його думку такі дії є виправданими, позаяк вважає, що позивачем паркан було установлено не на її земельній ділянці і він перешкоджає в користуванні його земельною ділянкою. На підтвердження чого надав суду рішення Війницької сільської ради № 34/1-17 від 17.10.2019 року, яким вирішено земельний спір між сторонами та встановлено межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відповідно до схеми №1 (а.с. 104), фототаблиці, на яких зображено паркан, що виходить за межі земельної ділянки ОСОБА_1 , на що вказують орієнтири (а.с. 156, 157), схему розміщення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з фототаблицями розміщення встановлених позивачем воріт уже без паркану, а саме: металевого листа бляхи та стовпчика, до якого він кріпився (а.с.214-219).

Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Положеннями статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту.

Враховуючи викладене, суд констатує, що спосіб, у який відповідач ОСОБА_3 вирішив відновити порушені, на його думку, права як землекористувача, не є належним. До суду із позовом про усунення перешкод в користуванні його земельною ділянкою, що вчиняються зі сторони позивача (з його слів), він не звертався, що ним не заперечується. Натомість ним самовільно демонтовано/пошкоджено паркан ОСОБА_1 , що розцінюється судом як самоправні дії, що призвели до спричинення позивачу майнової шкоди без належних на те підстав.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з висновком експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ, що підготовлений для подачі до суду, № 125-Е від 30 січня 2023 року, розмір майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , складається з: вартості замка - 453 грн; послуги з демонтажу та монтажу замка 400 грн; вартості лат дерев`яних 280 грн; металопрофілю - 300 грн; шурупів 38 грн; цементу - 120 грн; піску 200 грн; щебню - 200 грн; земляних робіт 200 грн; послуги з облаштування паркану - 1500 грн, всього 3691 грн (а.с. 49-60).

Відповідачем ОСОБА_3 вказаний висновок експерта і його результати не заперечувались, також ним не заперечувався той факт, що саме ОСОБА_1 за власні кошти було встановлено спірний паркан.

Отже, виходячи з доведених у судовому засіданні обставин, а саме: визнання ОСОБА_3 пошкодження паркану - демонтажу металевого листа бляхи та стовпчика, до якого він кріпився, та який був зацементований, що відповідно до висновку експерта № 125-Е від 30 січня 2023 року оцінюється у 2558 грн, з них: металопрофіль -300 грн; шурупи 38 грн; цемент - 120 грн; пісок 200 грн; щебінь - 200 грн; земляні роботи 200 грн; послуга з облаштування паркану - 1500 грн, суд вважає, що саме ця сума майнової шкоди підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача.

Інших доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо спричинення їй відповідачами решти заявленої майнової шкоди у виді вартості металевого замка, послуги з його монтажу/демонтажу, вартості лат дерев`яних, під час розгляду справи не встановлено. Додані до матеріалів справи листи/заяви/звернення позивача до правоохоронних органів не підтверджують даних фактів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування майнової шкоди підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд, враховуючи, що протиправні дії відповідача ОСОБА_3 , тобто пошкодження належного ОСОБА_1 майна, призвели до душевних страждань, оскільки вона була засмучена вчиненим, змушена була звертатися до правоохоронних органів, за правничою допомогою та до суду за захистом своїх прав; вона є особою похилого віку, хворіє на серцеві захворювання (а.с. 62-64), і усі конфлікти, які відбулися з ОСОБА_3 негативно впливають на її здоров`я, а тому приходить до висновку, що суму відшкодування моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 2500 грн. Вказана сума відповідає вимогам розумності і справедливості, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки підлягають стягненню понесені останньою і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1280,80 грн. Крім того, з відповідача ОСОБА_3 необхідно стягнути в користь позивача витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи у справі у розмірі 3270,44 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 11, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 2558 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи у справі у розмірі 3270 (три тисячі двісті сімдесят) грн 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн 80 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30 - денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідачі:

- ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , серія, номер паспорта і РНОКПП - невідомі;

- ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба