Справа № 452/2380/23 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/811/1113/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати об`єктами спільної сумісної власності сторін нерухоме майно, набуте ними під час шлюбу, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 164 кв.м., житловою площею 89,6 кв.м.; нежитлове приміщення АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення (гараж), що знаходиться по АДРЕСА_1 , та поділити це майно, визнавши за нею ( ОСОБА_1 ) право власності на 1/2 ідеальну частку кожного із вказаних об`єктів нерухомого майна.

02.04.2024 року позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Фостяка А.Я. подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 164 кв.м., житловою площею 89,6 кв.м., який зареєстрований на праві власності за відповідачем ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що вказаний спірний об`єкт нерухомого майна набутий у період перебування сторін у шлюбі та зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2 , однак, шлюб між сторонами розірваний рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09.06.2020 року і відповідач може розпорядитись спірним майном без її згоди та відома. Окрім того, позивачці стало відомо, що відповідач з метою подальшого ускладнення можливого виконання рішення суду має намір відчужити нерухоме майно, що є предметом спору, тому вжиття заходів забезпечення позову необхідне для реального виконання рішення та ефективного захисту і поновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким її заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що їй стало відомо, що відповідач з метою подальшого ускладнення можливого виконання рішення суду має намір відчужити нерухоме майно, яке є предметом даного позову.

Вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, не надав оцінки змісту позовних вимог, зокрема, тому, що позивач претендує на 1/2 частину об`єкта нерухомого майна, яке було набуте у шлюбі, не врахував, що між сторонами дійсно виник спір і невжиття таких заходів забезпечення, в подальшому, може унеможливити виконання рішення суду.

Апелянт стверджує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно буде достатнім, розумним, співмірним та адекватним заходом і не порушить збалансованості інтересів сторін, створить належні умови для виконання в подальшому можливого рішення суду у даній справі про задоволення позовним вимог ОСОБА_1 , а також ефективного захисту і поновлення порушених прав позивача

Додає, що запропонований позивачем вид забезпечення позову не призведе до жодного невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежується лише можливістю розпоряджатися ним.

Наголошує, що наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 01.10.2024 року, є дата складення повного судового рішення 11.10.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 року у справі №910/12404/21).

За вимогами частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову у виді накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , позивач посилалась на те, що обтяження зазначеного майна повинно гарантувати виконання в майбутньому рішення суду про визнання вказаного об`єкта спільним майном подружжя та його поділ.

Відповідно до частин першої та третьої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Як вбачається з витребуваних апеляційним судом матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу визнання спірного будинку АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та у випадку визнання такого майна спільним майном подружжя, його поділу, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку. Тобто, позивачка заявляє свої права на 1/2 частину будинку без його реального поділу.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16.03.2023 року, у справі №452/2880/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення у житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 09.08.2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на вказані судові рішення.

У справі №452/2880/20 судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , який набутий відповідачем ОСОБА_2 у власність в 2005 році відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» одноособово, є його особистою приватною власністю в розумінні вимог ст.57 СК України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка не довела належними і допустимими доказами тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб накладення арешту на будинок в цілому, а не на 1/2 його ідеальну частину, на яку, власне, і заявляє свої права позивачка згідно позовних вимог, може істотно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення її позову. Відтак, є підстави для висновку про неспівмірність заходів забезпечення позову, про які просить позивачка, із заявленими нею позовними вимогами.

Окрім того, необхідно зазначити, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, однак, доказів на підтвердження таких обставин суду не надано.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного питання і не вказують на допущення судом порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 11 жовтня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич