ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8204/24 Справа № 203/616/24 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лавринович Оксана Володимирівна, на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_2 , у якій просив суд на підставі ч.4 ст.1193 ЦК України зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 , встановлений рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року у справі №203/3115/19, до 10000,00 грн, обґрунтовуючи це тим, що зазначеним судовими рішеннями з нього на користь ОСОБА_2 була присуджена, зокрема, матеріальна шкода у розмірі 78117,17 грн, яку він частково відшкодував, а залишок несплаченої шкоди становить 70436,19 грн. Оскільки шкоду ОСОБА_2 завдано не в результаті злочину, то, враховуючи своє тяжке матеріальне становище, позивач просить суд зменшити розмір відшкодування завданої матеріальної шкоди до 10000,00 грн. При цьому позивач зазначив, що він має єдине джерело доходів у виді державної соціальної допомоги, є людиною з інвалідністю з дитинства 1-Б групи з порушенням опори і пересування безстроково, а також сиротою з дитинства, інших родичів та близьких знайомих він не має.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. Судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються та компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а.с. 226,227).

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу (а.с. 237, 238), посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неврахуванням судом першої інстанції вимог ч.4 ст. 1193 ЦК України та інвалідності позивача І групи, пов`язаної з порушенням опори і пересування, яка безстрокова. Єдиним джерелом його доходів є державна соціальна допомога у розмірі 4186 грн на місяць, з якої він придбаває ліки, проходить регулярні обстеження згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда, що складає 2200 грн на місяць. На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги і те, що шкода, завдана ОСОБА_2 , не відноситься до шкоди, завданої злочином, а тому, враховуючи його тяжке матеріальне становище, він просив застосувати ч.4 ст. 1193 ЦК України та зменшити присуджені судовим рішенням шкоду до 10 000 грн. Вирішення судом у цій справі порушеного ним питання шляхом розстрочення чи відстрочення виконання рішення не вирішить питання відшкодування шкоди, а відмова у задоволенні цієї вимоги позивача зводить нанівець його можливість виживання з таким скрутним матеріальним становищем.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзивів не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавала, та, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що, розмір майнової шкоди, завданої позивачем відповідачу внаслідок ДТП, вже є встановленим та визначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, та підлягає виконанню. Обставини справи щодо зменшення розміру шкоди, зокрема, врахування того факту, що позивач є людиною з інвалідністю 1 групи та потребує постійного лікування, отримує тільки соціальну допомогу як людина з інвалідністю 1 групи, тобто має скрутне матеріальне становище, не були враховані судом під час визначення розміру майнової шкоди, а положеннями ч. 4 ст. 1193 ЦК України передбачено право, а не обов`язок суду зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища.

Крім того, суд врахував те, що на стадії виконання рішення суду матеріальний стан фізичної особи та його захворювання можуть бути враховані судом під час вирішення питання про розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду. Отже, позивачем обрано неправильний спосіб захисту, бо порушене у позові питання може бути вирішене в порядку виконання рішення суду, яке набрало законної сили, шляхом розстрочення сплати розміру шкоди, а розмір шкоди, визначений рішенням суду, не може бути змінений судом в іншому судовому процесі.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року, справа №203/3115/19, було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної шкоди, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 78117,17 грн, моральну шкоду в сумі 1000,00 грн, а всього стягнуто 79117,17 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року у справі №203/3115/19 було залишено без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року - залишено без змін.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2023 року у справі №203/3115/19 було задоволено заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення та відстрочено на 12 місяців, тобто до 14 вересня 2024 року, виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року у цивільній справі №203/3115/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 79117,17 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області від 18 березня 2021 року, в рамках виконавчого провадження №64878558, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №203/3115/19, виданого 17 серпня 2020 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 78117,17 грн, моральну шкоду в сумі 1000,00 грн, а всього - 79117,17 грн.

Позивач є людиною з інвалідністю першої-Б групи з 01 грудня 2013 року з дитинства з порушенням опори і пересування безстроково та отримує державну соціальну допомогу з 01 квітня 2018 року довічно, що підтверджується копіями довідки до акта МСЕК серії АВ №0239279 від 21 січня 2014 року, посвідченням.

Відповідно до супровідного листа приватного виконавця від 03 серпня 2023 року, станом на 03 серпня 2023 року залишок боргу позивача становить 70436,19 грн.

Відповідно до довідки від 24 січня 2024 року Центрального УСЗН ДМР, ОСОБА_1 за період жовтень 2023 року - грудень 2023 року отримав всього 12558,00 грн соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства 1 групи.

Також на підтвердження свого стану здоров`я та витрат, які він несе на лікування, позивач надав суду медичні документи та квитанції з витратами на ліки.

Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції, визначаючи предмет та характер спірних правовідносин, вірно вказав, що розмір майнової шкоди, завданої позивачем відповідачу внаслідок ДТП, вже є встановленим та визначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, та підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з вірним з`ясування та визначенням характеру спірних правовідносин судом першої інстанції, як і з наданням належної правової оцінки обставинам справи із застосування норм матеріального права, які регулюються спірні правовідносини.

Відповідно до положень ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що, звертаючись з цими вимогами до суду, позивач намагається зменшити розмір відшкодування, який визначений судовими рішеннями та таке судове рішення знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця.

Колегія суддів наголошує, що виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У справі, що переглядається, вже визначено розмір відшкодування завданої шкоди, де б могло бути застосовано судом на заперечення ОСОБА_1 ч.4 ст. 1193 ЦК України за для зменшення такого розміру, враховуючи його скрутне матеріальне становище.

Однак, судове рішення, навіть після його оскарження в апеляційному порядку, знаходиться на виконанні у приватного виконавця, та в рамках виконавчого провадження існує ухвала суду від 14 вересня 2023 року у справі №203/3115/19, якою біло відстрочено на 12 місяців, тобто до 14 вересня 2024 року, виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року у цивільній справі №203/3115/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 79117,17 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що основною функцією зобов`язань із відшкодування шкоди є повне відновлення порушеного майнового становища потерпілого («відновлювальна»). Тобто правопорушник зобов`язаний відшкодувати потерпілому всі майнові втрати, понесені внаслідок правопорушення. Для забезпечення виконання цієї функції необхідно, щоб шкода була відшкодована в повному розмірі. А це може бути можливим лише за умови, що відповідальність правопорушника буде повністю відповідати розміру завданих ним збитків. На обов`язковості дотримання принципу повного відшкодування шкоди вказує законодавець у ст.ст. 1166, 1176, 1192, 1194 ЦК України. Такий висновок є правильним, оскільки мірою цивільно-правової відповідальності є спричинений наслідок шкода, завдана правопорушником. При цьому відшкодування шкоди становить захід цивільно-правової відповідальності, а розмір шкоди є об`єктивною межею відповідальності. Вищезазначене означає, що виконання відновлювальної функції зобов`язань із відшкодування шкоди та цивільно-правової відповідальності можливе лише за умови дотримання принципу «повного відшкодування шкоди». За цим принципом повинно здійснюватися відшкодування будь-якої шкоди, завданої в недоговірних зобов`язань.

Так, розмір відшкодування може бути зменшено судом у двох випадках: 1) за наявності грубої необережності потерпілого (ч. 2 ст. 1193 ЦК України); 2) залежно від матеріального становища завдавача шкоди фізичної особи (ч. 4 ст. 1193 ЦК України).

Зазначене свідчить про те, що ч.4 ст. 1193 ЦК України застосовується лише при розгляді питання щодо визначення розміру завданої шкоди, тобто, може бути запереченнями особи, яка її завдала при розгляді такої судової справи.

В даному випадку судове рішення про відшкодування шкоди вже існує, та таке судове рішення не може бути змінено в такий спосіб, який є неналежним способом захисту, в розумінні ст. 16 ЦК України, як це вірно встановив суд першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для відмови у задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 377 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лавринович Оксана Володимирівна залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна