Справа № 206/5432/24
Провадження № 2-о/206/634/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 Самарський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

присяжні Волкова М.І., Міненко Г.І.

за участю:

секретаря судового засідання Похил А.В.

прокурора ОСОБА_1 ,

адвоката Анохіна В.О.,

представника заявника - лікаря-психіатра ОСОБА_2 ,

особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про надання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , психіатричної допомоги в примусовому порядку, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернулася до суду із заявою про надання ОСОБА_3 психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В обґрунтування заяви зазначив, що 18.10.2024 лікарем-психіатром КП «ОЦЕМД та МК» ДОР ОСОБА_4 було видане направлення на госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного стаціонару для лікування у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу (діагноз): судинна деменція з психотичними симптомами, який обумовлює її безпорадність і не можливість самостійно задовольнити основні життєві потреби.

У судовому засіданні лікар психіатр підтримала заяву, прокурор не заперечувала проти її задоволення, адвокат поклався на розсуд суду.

Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно ч.ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (пункт 96 рішення у справі «Заїченко проти України» (№ 2) від 26 лютого 2015 року (заява № 45797/09)).

Так, у судовому засіданні було встановлено, що 18.10.2024 ОСОБА_3 була госпіталізована до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона має безпорадність і не можливість самостійно задовольнити свої життєві потреби.

При обстеженні її психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР комісія лікарів виявила, що ОСОБА_3 виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим: продуктивному мовному контакту ОСОБА_3 була недоступна. На запитання не відповідала, на звернену мову не реагувала. Голосно кричала на все відділенні «а-а-а». Не давала до себе доторкнутися, оглянути. Інструкції не усвідомлювала, не виконувала. При спробі переодягти відштовхувала медперсонал. Пересувалася самостійно. Зовнішньо була брудною, неохайною, одяг був брудний (труси, халат, пальто, одіяло), не по розміру, була взута в чоловічі ботінки. Критика до стану не мала. Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_3 потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

ОСОБА_3 поставлено діагноз судинна деменція з психотичними симптомами.

Відповідно до заяви, підписаної сусідами ОСОБА_3 було встановлено, що ОСОБА_3 92 роки проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Вона поводить себе неадекватно, кричить серед ночі, стукала і дзвонила в двері, була агресивною. Всю ніч з 2 години ночі бігала по під`їзду, кричала, стукала в квартири, била по металу, поводила себе неадекватно.

Згідно рапорту працівників поліції від 18.10.2024 встановлено, 18.10.2024 було отримано виклик щодо того, що людина кричить про допомогу за адресою АДРЕСА_2 , де було встановлено, що гр. ОСОБА_3 , 1932 р.н. говорила нісенітницю, чекала вигаданих людей, ходила босою по під`їзду, не розуміла де знаходиться, тому було прийнято рішення викликати швидку медичну допомогу.

Лікар-психіатр ОСОБА_2 підтвердила обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначила, що ОСОБА_3 необхідно пройти курс лікування саме у стаціонарних умовах.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість.

Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати її в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для її госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

Аналогічний висновок викладений і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року по справі № 689/1338/16-ц.

Крім того, аналогічні висновки викладений в постанові Верховного суду від 04.09.2024 по справі 206/1277/24.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану.

Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що вимоги заявника про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 14, 25 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 76-80, 258, 259, 264, 265, 339-342 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» про надання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,психіатричної допомоги в примусовому порядку- задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Роз`яснити, що заява фізичної особи або її законного представника про припинення надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути подана через три місяці з дня ухвалення рішення суду про госпіталізацію у примусовому порядку.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: К.С. Маштак

Присяжні: М.І. Волкова

Г.І. Міненко