Справа № 276/2333/24
Провадження по справі №2/276/871/24
10 грудня 2024 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді: Бобра Д.О.,
за участю секретаря судового засідання: Свиридок А.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 17.06.2024 року сторони розірвали шлюб. Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з ним та знаходиться на повному його утриманні, разом з тим, відповідач самоусунулася від виховання та утримання дитини. Після припинення шлюбних стосунків відповідач добровільно не надає своєчасної та належної матеріальної допомоги на утримання дочки. Позивач має нестабільний та мінливий дохід, а утримання дочки, яка проживає разом з ним, потребує значних матеріальних витрат, тому його матеріальне становище є недостатнім для належного та необхідного забезпечення і утримання дитини. Між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального забезпечення нашої спільної дочки. Позивач зазначає, що відповідач працездатного віку, інших утриманців не має, на даний час працевлаштована, отримує стабільну та своєчасну заробітну плату, однак жодним чином, навіть на прохання самої дитини, не надає їй допомоги. Також позивач вказує, що дочка навчається в школі, а тому потребує витрат на шкільне приладдя, одяг, продукти харчування та інші витрати, що пов`язані з життям дитини.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.10.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 12.11.2024 року здійснено перехід у справі до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи.
Позивач у судове засідання не прибув, дот суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, заперечень щодо ухвалення заочного рішення не заявив.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином за адресою реєстрації місця проживання та зазначеною в позовній заяві фактичною адресою місця проживання шляхом направлення копії ухвали від 12.12.2024 року та копії позовної заяви з додатками до неї рекомендованим листом з повідомленням, які повернуті до суду із зазначенням причин невручення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, відповідач повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення повідомлення за адресою місця проживання за зареєстрованим місцем проживання, що згідно ч.8 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням особи про розгляд справи.
У призначені судові засідання відповідач не з`явився, причини неявки суд не повідомив.
Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, відзив до суду не подав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на викладене, керуючись положеннями ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 09.02.2002 року виконавчим комітетом Новоборівської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, який розірвано рішенням Володарського-Волинського районного суду Житомирської області від 17.06.2024 року, що підтверджується відповідною копією судового рішення.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають спільну неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що слідує з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .
З акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства за адресою проживання позивача, складеного депутатом Новоборівської селищної ради, слідує, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 з 2010 року.
За таких обставин, з матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на утриманні батька - позивача ОСОБА_1 .
Згідно положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку щодо утримання дітей визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні батька, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків.
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не надано обґрунтувань для визначення розміру частки доходів відповідача, що підлягає стягненню на утримання дитини, в розмірі 1/3.
Так, позивачем не надано доказів розміру потреб дитини, які б обґрунтовували необхідність та достатність заявлених до стягнення аліментів з відповідача. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази розміру одержуваного відповідачем доходу, що не дозволяє здійснити його оцінку на предмет достатності згідно з вимогами ст.182 СК України.
Відповідно до ч.5 ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) на одну дитину становить одну четверту, на двох дітей - одну третю, на трьох і більше половини заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки позивач не довів на підставі належних і допустимих доказів, що є його обов`язком в силу норм ст. 81 ЦПК України, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному ним розмірі.
Суд приходить до переконання, що визначений позивачем розмір аліментів 1/3 частки всіх видів доходів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на неповнолітню дитину порушує права платника аліментів, а доказів на підтвердження потреби дитини у її забезпеченні у розмірі 1/3 частини усіх доходів в матеріалах справи немає.
Суд ввважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, розмір аліментів частини заробітної плати (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, враховує інтереси дитини, яка має право на фізичне здоров`я, належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, відповідає закону та узгоджується з судовою практикою та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.
Таким чином, з огляду на викладене та враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що у достатній мірі відповідає заявленим позивачем потребам утримання дитини, а також не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачем.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову.
Виходячи з завдань цивільного судочинства, в забезпеченні інтересів дитини, які полягають, крім іншого, в гарантованому отриманні достатнього та необхідного матеріального утримання, що покладається в обов`язок батьків, суд при визначенні розміру аліментів виходить з суспільно визнаного обсягу необхідних щомісячних витрат на утримання дитини, беручи до уваги, що відповідач не надав належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження свого матеріального стану, відзив на позов у встановлений судом строк не надав, керуючись принципом доцільності, справедливості, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на рівні 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду і до повноліття дитини.
На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 354, ЦПК України, ст.ст.180, 182, 184, 191 СК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.10.2024 року до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду через Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя Д.О.Бобер