КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/7151/24
Провадження № 2/947/2470/24
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
Одеської міської ради
про скасування рішення про державну реєстрацію права власності,
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 19.04.2021 року надійшов лист Київської районної адміністрації Одеської міської ради (КРА ОМР) за № 01-12/349, в якому повідомлялось, що «..на прилеглій території до ЖК «ОМЕГА» між будинками АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 дорога та будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 планується проведення робіт з благоустрою території згідно план-схеми та проекту. КРА ОМР 26.03.2021 року проведено комісійне обстеження вказаної території у складі представників Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради. В ході обстеження зафіксовано, що за вищевказаною адресою розташовано споруду з каменю та металу (гараж). Відповідно інформації представника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради документи, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою на якій розташовано споруду, а саме гараж, відсутні, земельна ділянка належить територіальній громаді м. Одеса. Відповідно до інформації представника Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради встановлено, що дані про видачу будь-яких погоджень схеми розміщення гаражу за даною адресою відсутні».
Представник позивача вказує, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (далі - ДРРПНМ) 13.07.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Дунай Христиною Богданівною прийнято рішення за індексним номером 42047855 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 20,8 кв.м.
Однак, листом від 07.06.2023 року № 1537/03.01-07 Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради повідомило, що станом на 31.12.2012 відсутня інформація про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (гараж № НОМЕР_1 ). Разом з тим, повідомлено, що станом на 01.06.2023 року інвентаризаційна та реєстраційна справи на зазначений об`єкт нерухомого майна не зареєстровані.
Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради листом від 18.05.2023 року № 01-18/817 повідомив, що 12.05.2023 року за результатами огляду спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що на вказаній земельній ділянці будівлі або споруди відсутні.
Таким чином, представник позивача вказує, що станом на даний час наявна державна реєстрація речових прав на об`єкт, якого фактично не існує в натурі.
Позивач вважає, що наявність державної реєстрації речових прав в ДРРПНМ на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , створює передумови для проведення будівельних робіт, незаконного відчуження новозбудованого об`єкта третім особам та створює підстави для незаконного використання та подальшої забудови земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси, розташованої під таким об`єктом.
У зв`язку з чим, на думку позивача, рішення державного реєстратора Дунай Х.Б. за індексним номером: 42047855 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є незаконним та таким, що прийняте з грубим порушенням встановленого порядку державної реєстрації щодо новостворених об`єктів нерухомого майна, оскільки прийняте за відсутності документів, які посвідчують виникнення в ОСОБА_1 речових прав на гараж, за наслідком чого рішення державного реєстратора підлягає скасуванню.
Представник позивача вказує, що оскільки земельна ділянка для розташування в свою чергу неіснуючого об`єкту нерухомості, на який зареєстровано право власності, відповідачці не відводилась, порушуються права територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, як власника земель комунальної власності.
Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28.02.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання з повідомленням сторін по справі.
Одночасно в ухвалі суду судом визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний термін з дня отримання копії цієї ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву, з доказами, та/або зустрічного позову.
08.08.2024року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Станом на 08.08.2024 року відзив на позовну заяву від сторони відповідача до суду не надходив.
У судове засідання призначене на 22.10.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.
Представник позивача 22.10.2024 року надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за його відсутності та відсутності заперечень проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідачка про причини неявки суд не повідомила.
Щодо повідомлення відповідача, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з відповіддю №468207 від 28.02.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .
За наслідком встановленого зареєстрованого місця проживання відповідача, та відсутності інформації про наявність у відповідачки зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС, сповіщення відповідачки здійснювалось шляхом скерування судової кореспонденції, у тому числі копії ухвали суду про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви з додатками до неї, судові повістки, разом з рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції на ім`я ОСОБА_1 за адресою її місця реєстрації: АДРЕСА_6 .
Однак, уся вказана поштова кореспонденція була повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Таким чином, відповідач про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлена належним чином, однак, у встановлений судом строк не скористалась процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, про причини неявки до судового засідання суд не повідомила.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню, з наступних підстав.
Підставами для прийняття державним реєстратором вказаного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42047855 від 13.07.2018 року та проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на вказане майно, стали наступні документи: технічний паспорт від 15.06.2018 року, виданий ТОВ «НОВЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ»; рішення Виконавчого комітету місцевої Ради депутатів від 28.03.1978 року №188, видавник Київська районна рада народних депутатів; рішення Виконавчого комітету місцевої Ради депутатів від 20.10.1978 року № 909, видавник Київська районна рада народних депутатів.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Частиною 4 статті 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Державний реєстратор, приватний нотаріус, як суб`єкт державної реєстрації, реалізуючи свої функції, керується Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Внесення відомостей до Державного реєстру прав, згідно з п.4 ч.1 ст. 3 Закону, здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
У відповідності до ч.3 ст.10 вказаного Закону, у редакції станом на час винесення спірного рішення, державний реєстратор:
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.
Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;
4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;
5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;
6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;
7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);
8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;
9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;
10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Статтею 18 вказаного Закону у вказаній редакції передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:
1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;
2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;
3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;
4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;
5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);
6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;
7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;
8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
2. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.
3. У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.
4. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
5. Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна.
У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява про державну реєстрацію прав на такі об`єкти.
При цьому одна заява подається лише у разі, якщо речові права на житловий будинок, будівлю, споруду та земельну ділянку, на якій вони розташовані, реєструються за однією особою.
6. Заява про державну реєстрацію прав може бути відкликана до прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в такій реєстрації.
7. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав заявник зобов`язаний повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно.
8. У разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження.
Наступна заява розглядається тільки після прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації щодо заяви, зареєстрованої в Державному реєстрі прав раніше.
Черговість розгляду заяв щодо одного об`єкта нерухомого майна застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію права власності та інших речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав.
9. Датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.
10. Взяття на облік безхазяйного нерухомого майна проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
11. Вимоги до оформлення заяв, а також вимоги до оформлення рішень державних реєстраторів, що приймаються за результатом їх розгляду, їх форми затверджуються Міністерством юстиції України.
Відповідно до частин другої і десятої статті 18, частини першої статті 20, частин другої і третьої статті 32, частини третьої статті 34 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Кабінетом Міністрів України 25.12.2015 року було ухвалено постанову за № 1127, якою затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, редакцію якої також було змінено постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), відповідно до якого визначено умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
У відповідності до пунктів 40, 41вказаного Порядку, у редакції станом на час проведення спірної державної реєстрації, Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.
Для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.
Крім того пунктом 77 Порядку у зазначеній редакції було передбачено, що державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, проводиться за заявою власника такого майна або за умови уповноваження власником такого майна на підставі договору - за заявою особи, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, у порядку, передбаченому пунктами 30-34 цього Порядку.
Згідно з пунктом 81 Порядку у вказаній редакції, для державної реєстрації права власності на окремо розташоване індивідуально визначене нерухоме майно (дача, гараж тощо), будівництво яких здійснювалося у результаті діяльності дачного, гаражного чи іншого кооперативу, крім документів, передбачених пунктами 41 і 42 цього Порядку, також подається довідка відповідного кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.
Таким чином, на державного реєстратора під час вчинення відповідної реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 41 Порядку, необхідних для державної реєстрації права власності, а й, передусім, встановити їх відповідність вимогам законодавства.
Як встановлено судом підставою для винесення спірного рішення державного реєстратора за індексним №42047855 від 13.07.2018 року слугували наступні документи: технічний паспорт від 15.06.2018 року, виданий ТОВ «НОВЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ»; рішення Виконавчого комітету місцевої Ради депутатів від 28.03.1978 року №188, видавник Київська районна рада народних депутатів; рішення Виконавчого комітету місцевої Ради депутатів від 20.10.1978 року № 909, видавник Київська районна рада народних депутатів.
Разом з тим, суд зазначає, що технічний паспорт від 15.06.2018 року, виданий ТОВ «НОВЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ», не може виступати підставою виникнення права власності на спірний об`єкт, оскільки технічний паспорт - це документ, який має довідкову інформацію про фактичний стан нерухомості, а саме: про площі, поверховості, дату побудови, капремонту, товщину стін, технічні характеристики покрівлі та фундаменту.
Отже, технічний паспорт, не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, та не може бути єдиною підставою для реєстрації права власності на збудований об`єкт.
Поряд з цим, досліджуючи зміст вказаних рішень судом встановлено, що вказані рішення стосуються приєднання 66 гаражів, що раніше встановлені на 3-й станції Чорноморської дороги на автостоянці добровільного товариства «Автомотоаматор УРСР та переобладнання 8 побутових сараїв на автостоянці № 10 добровільного товариства «Автомотолюбитель УРСР» під гаражі для зберігання автомобілів особистого користування» зі всіма наявними додатками. Однак, вказані рішення жодним чином не посвідчують права на забудову відповідної земельної ділянки за ОСОБА_1 , як і не містять інформації про виникнення у ОСОБА_1 прав на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 20,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Також суд звертає, що матеріали реєстраційної справи щодо спірного об`єкту нерухомості не містять довідка відповідного кооперативу про членство особи відповідача в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.
Поряд з цим, як вбачається з технічного паспорту від 15.06.2018 року, виданого ТОВ «НОВЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» відносно гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 20,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , останній побудовано у 1991 році.
Однак, у відповідності до листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 07 червня 2023 року за №1537/03.01-07 повідомлено, що станом на 31.12.2012 року відсутня інформація про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (гараж № 612). Повідомлено, що станом на 01.06.2023 року інвентаризаційна та реєстраційна справи на зазначений об`єкт нерухомого майна не зареєстровані, що спростовують інформацію про наявність будівництва відповідного об`єкту нерухомості до 1992 року.
Крім того, у відповідності до листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.04.2021 року за № 01-12/349 повідомлено, що оскільки на прилеглій території до ЖК «ОМЕГА» між будинками АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 дорога та будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 планується проведення робіт з благоустрою території згідно план-схеми та проекту, Київською районною адміністрацією Одеської міської ради 26.03.2021 року проведено комісійне обстеження вказаної території у складі представників Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради.
Повідомлено, що в ході обстеження зафіксовано, що за вищевказаною адресою розташовано споруду з каменю та металу (гараж).
Відповідно інформації представника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради документи, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою на якій розташовано споруду, а саме гараж, відсутні, земельна ділянка належить територіальній громаді м. Одеса.
Відповідно до інформації представника Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради встановлено, що дані про видачу будь- яких погоджень схеми розміщення гаражу за даною адресою відсутні.
Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради у листі від 18.05.2023 року № 01-18/817 повідомив, що 12.05.2023 року за результатами огляду спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що на вказаній земельній ділянці будівлі або споруди взагалі відсутні. До даного листа додана фото фіксація території за адресою: АДРЕСА_1 , на якій відсутнє розміщення будь-якого гаражу.
Будь-яких доказів в спростування вище встановлених обставин, ОСОБА_1 не надано.
На підставі вищевикладеного вбачається, що оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за №42047855 від 13.07.2018 року, винесене державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Одеської області Дунай Хрисиною Богданівною, як суб`єктом державної реєстрації, на підставі документів, що не відповідають вимогам пункту 41 вищевказаного Порядку, а відтак в порушення вимог ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не встановивши відповідність поданих і отриманих документів вимогам чинного законодавства.
Таким чином, відповідачем в порушення вказаного порядку не було надано належних документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчує виникнення у неї права власності на нерухоме майно - гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 20,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час розгляду справи відповідачем також не надано до суду жодного доказу на підтвердження присвоєння адреси нерухомому майну - гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 20,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як і доказів на підтвердження права користування чи власності на земельну ділянку, на якій розташований такий вищезазначений гараж.
Крім того, відповідачем не спростовано жодними доказами повідомлену Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради у листі від 18.05.2023 року № 01-18/817 інформацію про фактичну відсутність будь-якого розташованого нерухомого майна, у тому числі спірного гаражу, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено 12.05.2023 року за наслідком проведення огляду спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту земельної ділянки.
Згідно із ч. 1 ст. 83 ЗК України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.
Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України ,до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо.
Відповідно до статей 124-126 ЗК України, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.
Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності.
На підставі вищевикладеного суд вважає доведеними доводи представника позивача Одеської міської ради, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним №42047855 від 13.07.2018 року, винесене державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Одеської області Дунай Хрисиною Богданівною, є протиправним та підлягає скасуванню, а відтак в даній частині вимог позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, враховуючи наявність порушеного права позивача, як власника земельної ділянки що перебуває у комунальній власності, яка не відводилась та не передавалась відповідачеві для розміщення спірного об`єкту нерухомого майна.
Враховуючи викладене, оскільки судом захист майбутніх порушених прав не захищається, а відповідні дії з закриття розділу належать до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав, суд вважає в даній частині вимог позовну заяву позивача не підлягаючою до задоволення.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Приймаючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про доведеність і обґрунтованість заявлених вимог Одеської міської ради, оскільки стверджені посилання знайшли своє обґрунтування під час розгляду справи, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним №42047855 від 13.07.2018 року, винесене державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Одеської області Дунай Хрисиною Богданівною, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , загальною площею 20,8 кв.м., по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Враховуючи задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 3028 гривень 00 копійок.
При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1-18, 76-89, 141, 263-266, 267, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним №42047855 від 13.07.2018 року, винесене державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Одеської області Дунай Хрисиною Богданівною, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , загальною площею 20,8 кв.м., по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
У задоволені позову Одеської міської ради до ОСОБА_1 в частині вимоги про закриття розділу відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Л. В. Калініченко