КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/10609/23

24 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Тихої О.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування квартирою, усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою шляхом передачі ключів від вхідних дверей квартири, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

1. встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у його користування кімнату № 9 , площею 10,2 кв. м; у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - кімнату № 6 , площею 10,6 кв. м та кімнату № 4, площею 16,5 кв. м з балконом площею 1,4 кв. м, залишивши в спільному користуванні: кухню, коридори, санвузол, комори;

2. зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкоди у здійсненні права користування квартирою шляхом видачі йому ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 посилався на те, що він та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат: кімнати № 9 , площею 10,2 кв. м; кімнати № 6 , площею 10,6 кв. м та кімнати № 4, площею 16,5 кв. м з балконом площею 1,4 кв. м; кухні, коридорів, санвузла, комор. Йому належить частина вказаної квартири, відповідачу ОСОБА_1 - частини, а відповідачу ОСОБА_2 - частини квартири.

Через напружені стосунки з відповідачами він як співвласник не може реалізувати своє право на користування квартирою, безперешкодно в ній проживати. З даного приводу від неодноразово, починаючи з 2021 року, звертався до Оболонського УП ГУНП у м. Києві з заявами про те, що його брат ОСОБА_4 , який до грудня 2023 року був співвласником спірної квартири, разом з дружиною ОСОБА_1 не надають йому доступ до квартири, змінили замок на вхідних дверях та не пускають його до приміщення.

У зв`язку з тим, що між ними не досягнуто домовленості з приводу порядку користування квартирою, позивач змушений звертатися до суду з вказаним позовом за захистом порушених житлових прав.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування квартирою, усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою шляхом передачі ключів від вхідних дверей квартири задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_3 житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , передати дублікат ключів від вхідних дверей квартири.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що незважаючи на те, що сторони є співвласниками спірної квартири, відповідач ОСОБА_1 , як співвласник квартири, та ОСОБА_4 , як законний представник неповнолітнього співвласника квартири ОСОБА_2 , здійснили заміну замка до вхідних дверей спірної квартири без погодження з позивачем, що не заперечувалося ними у судовому засіданні, у зв`язку з чим позивач позбавлений права вільно користуватися своєю власністю, оскільки відповідачі не надають йому ключі від спірної квартири, чим здійснюють перешкоди у користуванні нею.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 23 серпня 2024 року ОСОБА_1 діючи в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції порушив положення статті 49 ЦПК України, розглянувши справу із зміненими одночасно предметом і підставами позову; порушив положення частини першої статті 13 ЦПК України, яка визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, тобто якщо позивач не змінював підстав та предмет позову, то і не було підстав для задоволення позову до нових відповідачів, оскільки в позові не зазначено, що відповідачі порушують права позивача, однак не зважаючи на це суд вийшов за межі позовної заяви та розглянув справу не на підставі звернення позивача; суд встановив обставини в справі, які не доведені доказами та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами (у позовній заяві позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_4 порушує права позивача, однак не дивлячись на це суд вказує, що позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що нібито ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушують права позивача не допускаючи його до квартири.

Звертає увагу, що відповідачі у справі не визнають та не визнавали факту заміни дверних замків, а доказів на підтвердження вказаного факту позивачем не надано. Позивач не звертався до відповідачів з проханням чи вимогами надати ключі від квартири, що вказує на те, що у позивача відсутні перешкоди в користуванні квартирою.

Отже, відповідачі у справі не порушували прав позивача, не чинили йому перешкод в користуванні квартирою, не змінювали замки від вхідних дверей, а відтак з урахуванням положень статті 4 ЦПК України не може бути захищено судом право позивача, яке ніким не порушене.

03 жовтня 2024 року до Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_3 адвоката Косів Леоніда Теодоровича надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання з`явився позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат Косів Леонід Теодорович, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також в судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Черевко Сергій Анатолійович, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Враховуючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення суду не оскаржується заявником.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно інформації з Державного реєстру речових прав (довідка № 360933007 від 04.01.2024) позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить частини квартири АДРЕСА_1 . Відповідачу ОСОБА_1 належить частка вказаної квартири, а відповідачу ОСОБА_2 - частка вказаної квартири.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , вказана квартира, загальною площею 56,8 кв. м, житловою площею 37,3 кв. м, складається з трьох житлових кімнат: кімнати № 9 , площею 10,2 кв. м; кімнати № 6 , площею 10,6 кв. м та кімнати № 4, площею16,5 кв. м з балконом площею 1,4 кв. м; кухні - 6,0 кв. м; санвузла - 2,8 кв. м; коридору - 4,9 кв. м; 2,5; комор - 0,9 кв. м; 1,0 кв. м.

При цьому, житлова кімната № 9, площею 10,2 кв. м, та житлова кімната № 6, площею 10,6 кв. м, є ізольованими приміщеннями, кожна має окремий вхід. У той же час, кімната № 4, площею 16,5 кв. м, є прохідною.

Станом на час розгляду справи у спірній квартирі АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_4 (колишній власник, брат позивача), відповідачі ОСОБА_1 (співвласник, дружина ОСОБА_4 ), відповідач ОСОБА_2 (співвласник, син ОСОБА_4 ). Позивач у спірній квартирі не проживає.

Вказані обставини визнаються сторонами, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

ОСОБА_3 звертався до Оболонського УП ГУНП у м. Києві з заявами про притягнення до відповідальності ОСОБА_4 за створення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , проте йому було повідомлено, що правовідносини з приводу користування власністю носять цивільно-правовий характер.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, не надають ключів від вхідних дверей, у зв`язку з чим він не має доступу до спірної квартири.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Враховуючи наведене, встановивши, що сторони є співвласниками спірної квартири, а відповідачі здійснили заміну замків до вхідних дверей без погодження з позивачем, внаслідок чого останній позбавлений права вільно користуватися своєю власністю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині зобов`язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом передачі позивачу дублікатів ключів від вхідних дверей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони прийняті з дотриманням як норм матеріального права, так і норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі у справі не порушували прав позивача, не чинили йому перешкод в користуванні квартирою та не змінювали замки від вхідних дверей, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому, відповідачка за наявності доброї волі до вирішення спору, мала достатньо часу та можливостей передати ключі від вхідних дверей спірної квартири позивачу, однак цього не зробила.

Що стосується доводів заявника про те, що суд вийшов за межі позовної заяви, зазначивши, що саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чинять позивачу перешкоди в користуванні його власністю, то такі не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У серпні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням .

Ухвалою судді від 04.09.2023 відкрито провадження в справі.

13.12.2023 року ОСОБА_4 подарував належні йому частки квартири АДРЕСА_1 , сину ОСОБА_2 та дружині ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 14.02.2024 року задоволено клопотання позивача про заміну відповідача, замінено первісного відповідача ОСОБА_4 на належних - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі його законного представника - батька ОСОБА_4 .

З урахуванням заміни відповідача, 23.02.2024 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій, зокрема посилався й на те, що відповідачі, які є дружиною та сином його брата ОСОБА_4 , також чинять йому перешкоди у користуванні належною йому часткою квартири. Вказані обставини знайшли своє підтвердження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін в оскаржуваній частині, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкоди у користуванні ОСОБА_3 житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , передати дублікат ключів від вхідних дверей квартири - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Звертаючись до Київського апеляційного суду з відзивом на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 адвокат Косів Леонід Теодорович зазначав, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які очікує понести позивач становить 6 000,00 грн. До відзиву представником було надано договір про надання правової допомоги № 27/09-2024 від 27 вересня 2024 року.

В судовому засіданні 24 жовтня 2024 в Київському апеляційному суді представник позивача надав акт № 1 приймання- передачі послуг до договору № 27/09-2024 про надання правової допомоги від 27 вересня 2024 року та просив суд стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 4 000,00 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Черевко Сергій Анатолійович заперечував проти стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, колегія суддів приходить до висновку наявність підстав для задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27 вересня 2024 року між ОСОБА_3 та адвокатом Колсівим Леонідом Теодоровичем було укладено договір 27/09-2024 про надання правової допомоги.

Відповідно до умов договору сторони погодили, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати йому юридичну допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. (п. 1.1)

Сторони погодили, що отримання винагороди Адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару після підписання сторонами Договору та Акту наданих послуг. Гонорар є формою винагороди Адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги Клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар (фіксований розмір, погодинна оплата) має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (п. 6.1)

Відповідно до акту № 1 № 1 приймання- передачі послуг до договору № 27/09-2024 про надання правової допомоги від 27 вересня 2024 року адвокат надав послуги з надання правової допомоги по справі № 756/10609/23 на загальну суму 4 000,00 грн. В ході надання послуг за договором адвокатом було підготовлено та направлено до суду відзив на апеляційну скаргу від 22 серпня 2024 року.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву - частина 8 статті 141 ЦПК України.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до вимог ч.ч.5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналізуючи подані представником позивача докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доведеними, обґрунтованими та співмірними складності справи та об`єму виконаної адвокатом роботи є витрати на правову допомогу, у розмірі 4 000,00 грн., а тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню витрати на правничу допомогу.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкоди у користуванні ОСОБА_3 житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , передати дублікат ключів від вхідних дверей квартири, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2024 року

Головуючий: Судді: