У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 суддя Солом`янського районного суду м. Києва Букіна О.М., розглянувши матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої неправомірними діями,-

В С Т А Н О В И В:

31.07.2024 ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Міністерства оборони України, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої неправомірними діями.

07.08.2024 Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої неправомірними діями передано на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024 дану справу було передано до провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Букіної О.М.

При вирішенні питання про прийняття заяви до розгляду, суддя прийшов до висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження у справі, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексах випадках.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у параграфі 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зі змісту позову вбачається, що позивач є військовослужбовцем ВМС ЗСУ, який звільнився зі ЗСУ у запас 23.02.2023.

В обгрунтування заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 800 000,00 грн. позивач посилається на вимоги ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , яким передбачено порядок та умови надання гарантій, зокрема, для отримання одноразової грошової допомоги та лікування внаслідок ушкодження здоров`я під час проходження військової служби.

Механізм отримання лікування закордом передбачено постановою КМУ №411 від 05.04.2022 .

Посилається, що внаслідок бездіяльності відповідача, який не вжив належних заходів спрямованих на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій, як особи звільненої у запас, позивач не може отримати грошове забезпечення та пройти належне обстеження ВЛК і МСЕК для подальшого лікування за кордоном, оскільки категорія осіб, до яких відноситься позивач, чиним законодавством не передбачено.

Внаслідок вказаної бездіяльності відповідача, позивачу також спричинено моральну шкоду, оскільки останній потрапив у складні життєві обставини та не має засобів для існування, як військовослужбовець у запасі, а тому вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічноправових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативноправових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першоїстатті 4 КАС України).

У виниклих правовідносинах відповідач є органом державної влади, який уповноважений на виплату в порядку, встановленому законом грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з проходженням позивача військової служби у ВМС ЗСУ.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Заявлені вимоги позивача не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами позивача з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч. 1 і 2 ст. 55 Конституції України.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Міністерство оборони України - центральний орган виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають ЗСУ та відповідно є спеціальним суб`єктом, який уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги.

Отже, вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на те, що Міністерство оборони України є юридичною особою публічного права, спір стосовновідшкодування матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з невиплатою одноразової грошової допомоги, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що вимоги, з якими звернувся позивач, а саме відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з невиплатою одноразової грошової допомоги, спричиняють публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

У контексті фактичних обставин цієї справи правовідносини, які виникають з приводу реалізації виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовця, урегульовані вищезазначеними законом та підзаконним нормативними актами, а тому вимога про відшкодування матеріальної шкоди, що підлягає виплаті на підставі рішення Міністерства оборони України, не може вважатися майновою шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої допомоги, яка підлягає виплаті, відтак зазначені норми права не застосовуються до спірних правовідносин.

Подібні висновки викладені у постанові Велика Палата Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі №219/11809/19-а.

Вимога про відшкодування матеріальної та моральної шкоди щодо невиплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з проходженням військової служби та отримання інвалідності повинна бути заявлена разом з основною вимогою про стянення зазначеної одноразової грошової допомоги з суб`єкта владних повноважень - Міністерства оборони України.

Оскільки даний спір стосується захисту прав, свобод і інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, то, відповідно до ст. 19 ЦПК України, не підлягає розгляду в поряду цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, у відкритті провадження необхідно відмовити у зв`язку з тим, що поданий ОСОБА_1 до Міністерства оборони України позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною п`ятою статті 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Позивач має право звернутися до відповідного адміністративного суду з зазначеними позовними вимогами.

Керуючись ст. 4, 13, 19, 186 ЦПК України,судя, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої неправомірними діями, - відмовити.

Позивачу роз`яснити право звернутися до відповідного адміністративного суду з зазначеними позовними вимогами.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Букіна