РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 рокуселище ПетровеСправа № 941/600/23
Провадження № 2/941/26/24

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Проценко К.В.

з участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Петрове Кіровградської області в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І., про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер колишній чоловік позивачки - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Петрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 155 від 23 квітня 2021 року.

Шлюб між нею та ОСОБА_5 було зареєстровано 30.07.1983 року Петрівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області, актовий запис № 48.

11.11.2014 року, згідно рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області, шлюб між позивачкою та ОСОБА_5 було розірвано.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

02 червня 2021 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Денисом Ігоровичем, на підставі поданої сином позивачки та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу № 113/2021 (номер у Спадковому реєстрі 67753852).

За час шлюбу (з 30.07.1983 року по 11.11.2014 року), ОСОБА_5 та позивачкою, як подружжям, було набуто майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, а саме: 22 грудня 2009 року з прилюдних торгів було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 182,9 кв.м., житловою площею 66,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом продажу з прилюдних торгів будинку, затвердженим відділом державної виконавчої служби Петрівського районного управління юстиції 20.01.2010 року в якому переможцем прилюдних торгів (покупцем) зазначено ОСОБА_5 .

Після придбання ОСОБА_5 зазначеного житлового будинку 22.12.2009 року, право власності на нього в установленому законом порядку останнім своєчасно зареєстровано у нотаріуса не було.

Лише 12.10.2016 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Денисом Ігоровичем, на підставі Акта з продажу з прилюдних торгів житлового будинку, складеного на підставі Протоколу проведення прилюдних торгів б/н від 22.12.2009 року, і затвердженого відділом ДВС Петрівського районного управління юстиції 20.01.2010 року, на ім`я ОСОБА_5 , було видано свідоцтво про право власності на майно, що складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровано в реєстрі за № 1037.

Позивачка зазначає, що таким чином з огляду на те, що за час шлюбу майнові права на будинок придбані за рахунок коштів ОСОБА_5 та позивачки як подружжя, будинок є майном, що належить на праві спільної сумісної власності.

02 вересня 2021 року позивачкою було подано приватному нотаріусу Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. письмову заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, приватним нотаріусом Каліушко Д.І., без викладення будь-яких причин відмови в письмовій формі і роз`яснення порядку її оскарження, свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя позивачці видане не було. Також приватним нотаріусом Каліушко Д.І. протягом трьох робочих днів не було винесено та не було видано позивачці постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій за цією заявою.

Лише 01 березня 2023 року приватним нотаріусом Каліушко Д.І. на ім`я сина позивачки та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , як одного зі спадкоємців, було направлено повідомлення № 107/02-14, про те, що на ім`я колишньої дружини ОСОБА_4 , тобто позивачки, буде видаватися свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім цього, 03 березня 2023 року приватним нотаріусом Каліушко Д.І. на ім`я сина позивачки та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , як одного зі спадкоємців, було направлено повідомлення № 116/02-14, що на ім`я дружини ОСОБА_3 також буде видаватися свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та іншого вищевказаного спадкового майна, що належить ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 березня 2023 року приватним нотаріусом Каліушко Д.І. на ім`я позивачки направлено повідомлення № 134/02-14, що відповідно до ст.42 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, відкладено за заявою, поданою 06 березня 2023 року спадкоємицею ОСОБА_3 , на строк один місяць в зв`язку зі зверненням нею до суду.

25 квітня 2023 року, після спливу місячного терміну, на який приватним нотаріусом Каліушко Д.І. відкладалась видача свідоцтва, позивачкою приватному нотаріусу Каліушко Д.І. було подано повторну письмову заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28 квітня 2023 року за вих. № 194/02-31 приватним нотаріусом Каліушко Д.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , позивачці безпідставно було відмовлено.

Таким чином, позивачка була змушена звернутись до суду з приводу визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку вищевказаного будинку.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22.05.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та розпочато підготовче провадження у справі.

22.06.2023 року до суду представником відповідачки було подано відзив на позовну заяву, яким остання прохала у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з тих підстав, що хоча Акт продажу будинку з прилюдних торгів від 20.01.2010 року і оформлений в період зареєстрованого шлюбу позивачки та ОСОБА_7 , однак спільні сумісні кошти зазначеного подружжя для придбання будинку не використовувалися і набувався він з іншою метою, ніж вказує позивачка.

На підтвердження своїх доводів позивачка надала рішення Петрівського районного суду від 11.11.2014 року відповідно до якого шлюб розірвано з дати набрання рішенням законної сили, а саме - з 24.11.2014 року, що мало б вказувати на те, що майно автоматично є спільним сумісним, оскільки дата його набуття охоплюється часовим проміжком, коли шлюб ще не було офіційно розірвано.

В той же час з 2009 року шлюб позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 носив виключно формальний характер. Подружжя не проживало разом, не було пов`язане спільним побутом та бюджетом, не вело спільного господарства. Факт припинення з 2009 року подружнього життя та спільного проживання встановлений рішенням Петрівського районного суду від 11.11.2014 року в справі № 400/1431/14-ц, копію якого позивачем долучено до позову.

Представник відповідачки зазначає, що рішення суду в справі № 400/1431/14-ц є преюдиційним в частині встановлення періоду фактичного спільного подружнього життя позивачки та ОСОБА_5 та моменту його припинення.

Окрім того, припинення в 2009 році подружнього життя та спільного проживання позивачки з ОСОБА_5 не було обумовлене поважними причинами, зазначеними в ст.3 СК України. Шлюб продовжував існувати формально, в той час як сім`ї вже не існувало.

Так, ОСОБА_5 не лише з 2009 року не проживав з позивачкою, не вів з нею спільного господарства, та не був пов`язаний спільним побутом та бюджетом, а ще й з квітня 2009 року і до дня своєї смерті проживав однією сім`єю разом з відповідачкою, з якою вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та бюджетом, між ними склалися стосунки та взаємні обов`язки притаманні подружжю. Таким чином в 2009 році ОСОБА_5 фактично створив нову сім`ю з відповідачкою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідачки та ОСОБА_5 народився син - ОСОБА_8 . 21.08.2012 року відповідачка змінила своє прізвище « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », а 23.01.2015 року відповідачка та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб.

Таким чином доводи позивачки про те, що будинок придбано нею разом з ОСОБА_5 за спільні сумісні кошти в інтересах сім`ї, є абсолютно необґрунтованими, оскільки на час придбання будинку подружні стосунки між ними були припиненими і ні спільного бюджету, ні сумісних коштів не існувало.

В той же час відповідачка з ОСОБА_5 проживала в спірному будинку однією сім`єю ще до придбання будинку на прилюдних торгах, а саме, в червні 2009 р. за домовленістю з попереднім власником вказаного будинку вони розпочали проживати в ньому та планували його придбати. Власник повідомила їм, що будинок арештований, у зв`язку з її боргом по кредитному договору. У зв`язку з цим, ОСОБА_5 моніторив по банку та ДВС питання даного боргу, та коли будинок було виставлено на продаж з прилюдних торгів, прийняв участь в цих торгах та був визнаний переможцем торгів.

В той же час, достатньої суми коштів для оплати ціни лоту ОСОБА_5 та відповідачка не мали, тому ОСОБА_5 взяв позику в сумі 150000 грн., що підтверджується Договором безпроцентної зворотної фінансової допомоги № 6 від 01.12.2009 року, укладеним між ПП «Вибір» та ОСОБА_5 , а також заявою ОСОБА_5 від 25.12.2009 року.

Саме кошти, отримані за цим договором позики, були використані для оплати вартості будинку. Згідно договору, позичальник мав повернути позику до 30.11.2010 року. Однак, фактично, в обумовлений термін позику повернуто не було. В подальшому ОСОБА_5 став співзасновником ПП «Вибір» з часткою 50% в Статутному капіталі (що підтверджується протоколом зборів від 10.11.2015 р.) та повністю повернув позику підприємству в 2016 році за рахунок спільних коштів ОСОБА_5 та відповідачки. На підтвердження даного факту директором ПП «Вибір» вчинено відповідну відмітку на договорі та повернуто ОСОБА_5 оригінал договору та заяви про отримання позики. У зв`язку з виплатою позики, отриманої на придбання будинку, 12.10.2016 року ОСОБА_5 зареєстрував своє право власності та отримав відповідне свідоцтво.

Таким чином, в придбання будинку не вкладалися спільні сумісні кошти ОСОБА_5 та позивачки, а використано позичені кошти, які повернуто позикодавцю в період шлюбу між ОСОБА_5 та відповідачкою за рахунок їхніх спільних сумісних коштів.

26.06.2023 року до суду позивачкою було подано відповідь на відзив, яким остання вказала, що представником відповідача до відзиву не було додано жодного доказу, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються заперечення відповідачки та ставить під сумнів належність та допустимість як доказу договір безпроцентної зворотної фінансової допомоги

№ 6 від 01.12.2009 року, укладений між ПП «Вибір» та ОСОБА_5 , та заяву ОСОБА_5 від 25.12.2009 року.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 17.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві.

Відповідач та її представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа - приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою прохав розглядати справу без його участі, проти позову не заперечив.

Суд, заслухавши доводи представника позивачки та представника відповідачки, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід залишити без задоволення зі слідуючих підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 30.07.1983 року між позивачкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Петрівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 48 (т.1, а.с.12).

01.12.2009 року між ПП «Вибір» та ОСОБА_5 було укладено Договір безпроцентної зворотної фінансової допомоги № 6 згідно якого ОСОБА_5 отримав позику в сумі 150000 грн. (т.1, а.с.74). Відповідно до заяви від 25.12.2009 року ОСОБА_5 отримав дозвіл на безпроцентну фінансову одноразову допомогу у директора ПП «Вибір» ОСОБА_11 (т.1, а.с.76).

22.12.2009 року з прилюдних торгів ОСОБА_5 було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 182,9 кв.м., житловою площею 66,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом продажу з прилюдних торгів будинку, затвердженим відділом державної виконавчої служби Петрівського районного управління юстиції 20.01.2010 року, в якому переможцем прилюдних торгів (покупцем) зазначено ОСОБА_5 (т.1, а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_5 та відповідачки ОСОБА_3 народилася спільна дитина: син ОСОБА_12 (т.1, а.с.64).

11.11.2014 року рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області, шлюб між позивачкою та ОСОБА_5 було розірвано (т.1, а.с.13).

23.01.2015 року між ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_3 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Петрівського РУЮ у Кіровоградській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 4 (т.1, а.с.66).

12.10.2016 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Денисом Ігоровичем, на підставі Акта з продажу з прилюдних торгів житлового будинку, складеного на підставі Протоколу проведення прилюдних торгів б/н від 22.12.2009 року, і затвердженого відділом ДВС Петрівського районного управління юстиції 20.01.2010 року, на ім`я ОСОБА_5 , було видано свідоцтво про право власності на майно, що складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровано в реєстрі за № 1037 (т.1, а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Петрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 155 від 23 квітня 2021 року (т.1, а.с.6).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

02 червня 2021 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Денисом Ігоровичем, на підставі поданої сином позивачки та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу № 113/2021 (номер у Спадковому реєстрі 67753852) (т.1, а.с.6).

02 вересня 2021 року позивачкою було подано приватному нотаріусу Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І. письмову заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.35).

15 березня 2023 року приватним нотаріусом Каліушко Д.І. на ім`я позивачки направлено повідомлення № 134/02-14, що відповідно до ст.42 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, відкладено за заявою, поданою 06 березня 2023 року спадкоємицею ОСОБА_3 , на строк один місяць в зв`язку зі зверненням нею до суду (т.1, а.с.40).

25 квітня 2023 року, після спливу місячного терміну, на який приватним нотаріусом Каліушко Д.І. відкладалась видача свідоцтва, позивачкою приватному нотаріусу Каліушко Д.І. було подано повторну письмову заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.41).

28 квітня 2023 року за вих. № 194/02-31 приватним нотаріусом Каліушко Д.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , позивачці було відмовлено з підстав спірності вчинення такої дії оскільки на вказане майно заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя подала дружина померлого (т.1, а.с.42).

Позивачка зазначає, що за час шлюбу (з 30.07.1983 року по 11.11.2014 року) майнові права на будинок придбані за рахунок коштів ОСОБА_5 та позивачки як подружжя, а тому будинок є майном, що належить на праві спільної сумісної власності.

Відповідачка в свою чергу даний факт заперечує з тих підстав, що у 2009 році подружнє життя та спільне проживання позивачки з ОСОБА_5 було припинено, а шлюб продовжував існувати формально, окрім того ОСОБА_5 придбав будинок за власні кошти, які були ним позичені.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення закріпленні в ч.3 ст.368 ЦК України.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 60 цього Кодексу визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені вимоги закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року (далі постанова Пленуму) відзначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарств, з`ясувати джерело і час його придбання.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК).

Окрім того, Верховний Суд в постанові від 10.02.2021 року у справі № 204/5407 /17 (провадження № 61-17702св19), від 17.06.2021 р. в справі № 128/1511/19 провадження № 61-16161св20) зробив правовий висновок про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя

Таким чином, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Відповідно до частини 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5 ст. 81 ЦПК).

За встановлених під час судового розгляду обставин, суд вважає, що позивачкою не надано відповідних доказів того, що спірний будинок, який знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , є спільним сумісним майном ОСОБА_4 з померлим ОСОБА_5 .

Так, рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2014 року в справі № 400/1431/14-ц, яким шлюб між позивачкою та ОСОБА_5 було розірвано, встановлено факт припинення подружнього життя останніх з квітня 2009 року. При цьому суд враховує, що такі обставини були заявлені саме позивачкою, як підстава для розірвання шлюбу, також вказана обставина визнана ОСОБА_5 в особисто поданій ним суду заяві. Тобто, як вбачається з викладеного, на час ухвалення вказаного рішення обоє з подружжя визнавали факт припинення подружнього життя в квітні 2009 року.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2014 року є преюдиційним в частині встановлення періоду фактичного спільного подружнього життя позивачки та ОСОБА_5 та моменту його припинення.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 своїми показами у суді підтвердили, що з 2009 року ОСОБА_5 фактично проживав однією сім`єю, як чоловік та дружина, з відповідачкою, і вони були пов`язані спільним побутом, бюджетом, виховували спільну дитину, сина ОСОБА_12 .

Вищезазначені обставини підтверджують той факт, що станом на час придбання будинку з прилюдних торгів, подружні стосунки позивачки та ОСОБА_5 фактично було припинено, спільним побутом та спільним бюджетом вони пов`язані не були, спільного господарства не вели. А тому за рахунок спільних сумісних коштів спірний будинок придбаватися не міг в силу відсутності спільного бюджету.

Крім того, той факт, що ОСОБА_5 не використовував для придбання будинку спільні з позивачем кошти, підтверджується також і Договором безпроцентної фінансової допомоги № 6 від 01.12.2009 року, укладеним між МПП «Вибір» та ОСОБА_5 , а також заявою ОСОБА_7 від 25.12.2009 року про надання дозволу на отримання одноразової безпроцентної фінансової допомоги в сумі 150000 грн. для купівлі будинку.

Аналіз цих документів в сукупності з Актом продажу з прилюдних торгів від 20.01.2010 року дає підстави для висновку про те, що оплата вартості будинку ОСОБА_5 здійснена одноособово саме за рахунок позичених коштів в МПП «Вибір».

Вказані обставини підтверджуються і показами свідка ОСОБА_13 , яка на той час працювала бухгалтером в МПП «Вибір», якій було відомо про обставини отримання позики. ОСОБА_5 та директор МПП «Вибір» ОСОБА_11 були давніми друзями, разом вели бізнес, та коли ОСОБА_5 вирішив придбати будинок, то разом приймали участь в прилюдних торгах, для чинності яких необхідно, щоб було не менше двох учасників. Договір фінансової позики було укладено 01.12.2009 року, а коли 22.12.2009 року відбулися торги та необхідно вже було вносити кошти, то ОСОБА_5 написав відповідну заяву про видачу коштів за цим договором. Свідок пояснила, що текст заяви писала їх співробітниця, а ОСОБА_5 лише ставив підпис. Гроші було перераховано ОСОБА_11 , а він вже зняв їх з рахунку та передав ОСОБА_5 для оплати. Підтвердила, що на підприємстві і їй особисто і іншим працівникам було відомо, що ОСОБА_5 придбав будинок за рахунок коштів саме МПП «Вибір», які в подальшому повернув ОСОБА_11 07.10.2016 року, про що останнім на договорі вчинено відповідну відмітку.

Доводи представника позивача про недійсність даного договору у зв`язку з тим, що по бухгалтерії не було належним чином оформлено повернення коштів, суд не приймає до уваги з тих підстав, що наявність можливих порушень фінансової чи бухгалтерської дисципліни при оформленні фінансової допомоги, не можуть свідчити про недійсність самого договору чи вказувати на те, що така позика фактично не була надана.

Також той факт, що будинок ОСОБА_5 придбано саме за позичені кошти, додатково підтверджується тою обставиною, що своє право власності на будинок він зареєстрував вже після виплати 07.10.2016 року боргу, про що йому видано відповідне свідоцтво 12.10.2016 року.

Позивач же, наполягаючи на придбанні будинку за спільні сумісні кошти, не надала жодних пояснень тому факту, з якої причини після проведення прилюдних торгів в грудні 2009 року, її колишній чоловік отримав правовстановлюючий документ та зареєстрував своє право власності на придбане нерухоме майно лише через 7 років, 12.10.2016 року, перебуваючи на той час у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.

В свою чергу позивачкою не було надано належних та допустимих доказів придбання будинку за спільні сумісні кошти, як доказів спростування обставини отримання

ОСОБА_5 позики.

Так ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07.11.2023 року було призначено судово-технічну експертизу щодо заяви ОСОБА_5 від 25.12.2009 року та договору позики № 6 від 01.12.2009 року, яку в подальшому за клопотанням представника позивачки було залишено без виконання.

Таким чином, на думку суду, належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, спростовано презумпцію спільності майна, придбаного під час шлюбу позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , спростовано твердження позивачки про придбання будинку за спільні кошти та доведено той факт, що спірний будинок, придбано за рахунок коштів, взятих в позику в МПП «Вибір», які повністю повернуто ОСОБА_5 після розірвання шлюбу 07.10.2016 року.

До наданих до суду позивачкою фотографій на підтвердження продовження тривалих сімейних стосунків та спільного проживання з ОСОБА_5 суд ставиться критично, оскільки фотографії самі по собі як окремі докази не можуть підтвердити факти спільного проживання та довготривалих сімейних відносин, а лиш свідчать про проведення в певний конкретний проміжок часу спільного дозвілля, тощо.

Відповідно до положень частин першої другої ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги ОСОБА_4 не доведеними, а тому позовна заява підлягає залишенню без задоволення.

Щодо заявленого представником відповідачки клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судові витрати позивачки відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4,5, 10,12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Каліушко Д.І., про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку будинку, - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 25 жовтня 2024 року.

Суддя С.І. Колесник