Справа № 442/1772/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/1497/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Ковальчука Ю.П.

з участю: приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А., ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 .

В обгрунтування подання покликається на те, що на виконанні приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 74090243 з примусового виконання виконавчого листа №442/1772/13-ц, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 14 червня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70 733,01 грн. заборгованості за договором позики, 4800 грн. витрат на правову допомогу та 818,99 грн. судового збору, а всього 76352 грн. Стверджує, що боржник не з`являється на виклики приватного виконавця та не подав декларацію про майновий стан, однак йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 лютого 2024 року, тому він вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення суду. Зазначає, що в межах виконавчого провадження № 74090243 накладено арешт на кошти боржника, що містяться на його банківських рахунках та надіслано вимогу щодо залишку коштів на рахунках боржника, однак на виконання постанови приватного виконавця на рахунок приватного виконавця надійшли кошти лише в сумі 44.17 грн. Крім того, за боржником зареєстровано право власності на автомобіль марки «ВАЗ», модель 11183, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску, номер щасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , а 08 лютого 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника та направлено її на виконання. Вважає, що оскільки сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, становить 65387,02 грн. та не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, відсутні підстави для звернення стягнення на належні боржнику 1/4 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :22:007:0002, площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Львівська обл., Мостиський р-н, с. Зав`язанці. Вказує, що нею вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення суду, однак рішення суду не виконано у зв`язку з ухиленням боржника від покладених на нього зобов`язань рішенням суду. Наголошує, що протягом 10 років боржник самостійно не сплачує заборгованість, маючи регулярний дохід, оскільки отримує пенсію, а також дохід від надання земельної ділянки (паю) в лізинг, оренду або суборенду. Звертає увагу, що з наявної інформації щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасового окупованими територіями, ОСОБА_2 регулярно перетинав державний кордон України за період з 15 лютого 2021 року по 15 лютого 2024 року, що, на її думку, свідчить про наявність у нього коштів регулярні поїздки за межі України, а відтак і наявність можливості виконати рішення суду.

З наведених підстав просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого провадження № 74090243 з примусового виконання виконавчого листа №442/1772/13-ц, виданого 14 червня 2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70 733,01 грн. заборгованості за договором позики, 4800 грн. витрат на правову допомогу та 818,99 грн. судового збору, а всього 76352 грн.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2024 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що у поданні приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 зазначені докази на підтвердження свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду, він самостійно не сплачує заборгованість, незважаючи на наявність постійного доходу від отримання пенсії та надання земельної ділянки (паю) в лізинг, оренду або суборенду, ігнорує відкрите виконавче провадження та не виконує обов`язку щодо виконання рішення суду, не подає декларацію про доходи та майно боржника. Зазначає, що висновки суду щодо ненадання нею доказів на підтвердження обізнаності боржника про наявність відкритого виконавчого провадження та строків добровільного виконання рішення суду, є безпідставними, оскільки чинна редакція Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає строків на добровільне виконання рішення суду, а суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі керувався нормами закону, які втратили чинність. Вказує, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення суду, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Вважає, що боржнику відомо про відкрите виконавче провадження № 74090243 з виконання виконавчого листа №442/1772/13-ц, виданого 14 червня 2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, оскільки 27 березня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операції НОМЕР_4 , відкритого в АТ АКБ «Львів» саме на підставі заяви ОСОБА_2 , в якій він вказав номер виконавчого провадження № 74090243, відкритого щодо нього. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити постанову, якою подання задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем не надано суду належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що боржник умисно не виконує рішення суду та ухиляється від виконання зобов`язань, а також не надано суду доказів на підтвердження обізнаності боржник про відкрите виконавче провадження та строків його добровільного виконання.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашенням заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Встановлено, що заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70733,01 гривні заборгованості за договором позики, 4800 гривень витрат на правову допомогу та 818,99 гривень судового збору, а всього: 76352 гривні.

07.02.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка є чинною.

07.02.2024 року виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на все рухоме, нерухоме майно.

Також приватним виконавцем 07.02.2024 та 08.02.2024 скеровано запити в реєструючі органи з метою перевірки майнового стану боржника.

Згідно електронної відповіді АТ КБ «ПриватБанк», АТ "Райффайзен Банк" від 07.02.2024 арешт накладено.

Згідно електронної відповіді АТ "Акціонерно-комерційний банк "Львів" від 07.02.2024 арешт накладено, повідомлення до стану «Рахунок, стягнення, за яким заборонено законом (пенсійний)».

Згідно відповідей інших банківських установ в боржника відсутні відкриті рахунки.

Згідно електронної відповіді Пенсійного Фонду України від 07.02.2024 боржник отримує пенсію в розмірі 6545,40 грн. Старосамбірське об?єднане управління ПФУ.

Згідно електронної відповіді МВС України від 07.02.2024 за боржником зареєстровано транспортний засіб ВАЗ ВС9646АМ марка: ВАЗ, модель: 11183, категорія: ЛЕГКОВИЙ, колір: ЗЕЛЕНИЙ, рік виробництва: 2006, номер кузова: НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 .

Крім того, 08.02.2024 року виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника та направлено до виконання, однак станом на 08.04.2024 транспортний засіб не знайдено; 08.02.2024 виконавцем надіслано вимогу в АТ АКБ «Львів» щодо залишку коштів на рахунках боржника.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 15.02.2024 року надіслано витяг з наявною інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасового окупованими територіями громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_2 постійно перетинає державний кордон України в період з 15.02.2021 по 15.02.2024.

Зазначена інформація про перетинання ОСОБА_4 кордону міститься на 15 аркушах.

Приватним виконавцем на адресу боржника неодноразово надсилалися виклики державного виконавця із зобов`язанням з`явитися до державного виконавця та надати пояснення за фактом невиконання рішення суду, повідомлення про заходи, що вживаються з метою його виконання, достовірні відомості про наявні у нього кошти та майно.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідна норма Конвенції міститься у статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Обмеження на виїзд боржника з України являє собою втручання в його право покидати країну, гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський суд визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування. Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям: - ґрунтуватися на національному законі; - переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції; - відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121)

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. рішення Європейського Суду у справі «Рінер проти Болгарії», § 124 і рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості та законності процедури (див. рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. у справі «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, які стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. у справі "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), що роз`яснив Верховний Суд України 01 лютого 2013 року при розгляді питань, які виникають в судовій практиці про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Матеріалами справи безспірно підтверджується невиконання ОСОБА_2 протягом більше 10 років рішення суду, що на думку колегії суддів свідчить про свідоме ухилення від його виконання.

Колегія суддів вважає, що численні поїздки ОСОБА_2 за межі України свідчать про наявність у нього для цих поїздок коштів, які, за бажанням боржника, можливо спрямувати на погашення заборгованості за рішенням суду, а твердження представника ОСОБА_2 про те, що такі часті поїздки за межі України викликані необхідністю придбання медикаментів, оскільки ОСОБА_2 хворіє, не спростовують таких висновків колегії суддів.

За вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. доведено, що боржник, маючи можливість виконати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2013 року, свідомо протягом більше 10 років ухиляється від його виконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. підтверджено належними та допустимими доказами ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, які боржником не спростовані.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2024 року скасувати та ухвалити постанову, якою подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни задовольнити.

Тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого провадження №74090243 з примусового виконання виконавчого листа №442/1772/13-ц, виданого 14 червня 2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70 733,01 грн. заборгованості за договором позики, 4800 грн. витрат на правову допомогу та 818,99 грн. судового збору, а всього 76 352 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24.10.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк