КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 372/3475/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11186/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області, Обухівської районної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства «Обухівське» про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Івченко В.П. звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на земельну ділянку частку (пай) № 248, площею 3,563 га, кадастровий номер :06:003:0014, для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради Київської області, яка належала померлому ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 2-6).

В обґрунтування вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після його смерті все майно, у тому числі земельна ділянка за № НОМЕР_1 , що розташована на території Обухівської міської ради Обухівського району Київської області, перейшло до його доньки ОСОБА_1 .

Для оформлення спадкових справ після смерті свого батька позивач звернулась з заявою до державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області Коваленко Л.О. про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлого, у тому числі і на вищезазначену земельну ділянку частку (пай), однак, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивач не надала правовстановлюючий документ на вказану земельну частку (пай).

Під час розпаювання земель ініціативною групою, оскільки ПрАТ «Обухівське» самоусунулось, померлому батьку позивачки - ОСОБА_2 , як працівнику товариства, було виділено земельну частку/пай відповідно до затверджених списків та схеми розпаювань для сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Обухівської міської ради. При жеребкуванні часток/паїв йому дісталася частка № 248 відповідно до схеми розпаювання земель ПАТ.

ОСОБА_2 працював в радгоспі-комбінаті «Обухівський», правонаступником якого є ПрАТ «Обухівське», але за життя, із-за незалежних від нього обставин, не встиг отримати сертифікат чи державний акт на земельну частку (пай).

ПрАТ «Обухівське», яке є правонаступником радгоспу-комбінату «Обухівський», створено на базі майна двох колгоспів ім. Сталіна згідно ЦК КП України і Ради Міністрів УРСР від 08.05.1957 року № 494 та протоколу № 7 засідання виконавчого комітету Обухівської районної Ради депутатів трудящих Київської області Української РСР від 26 березня 1960 року.

Протоколом загальних зборів № 2 від 05.03.2010 року було вирішено провести процес розпаювання та приватизації земель ПрАТ «Обухівське» та затвердити список осіб, які мають право на земельну ділянку (пай).

В грудні 2010 року ВАТ «Обухівське» отримало Розпорядження № 793 Обухівської районної державної адміністрації «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) ВАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, що знаходяться у користуванні ВАТ «Обухівське» в межах Обухівської міської ради, Нещерівської та Першотравенської сільської ради.

Пунктом 1 статуту ПрАТ «Обухівське» передбачено, що товариство є правонаступником ВАТ «Обухівське». Так як ПАТ «Обухівське» не мало бажання розпайовувати землі та роздавати їх у власність працівникам ПАТ «Обухівське» не мало бажання розпайовувати землі та роздавати їх постійне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а тому не отримувало Державний акт про право постійного користування на землі та не реєструвало своє на користування ними.

30 листопада 2013 року ініціативна група, яка була створена працівниками ПрАТ «Обухівське», які мають право на частку/пай і які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, зібрали загальні збори членів ПрАТ «Обухівське» та доручили ОСОБА_3 (голові загальних зборів) погодити від імені Загальних зборів, що є складовою частиною проекту та звернутися до Обухівської ради з клопотанням про затвердження проекту приватизації земель ПрАТ «Обухівське» на території Обухівської міської ради, Нещерівської та Першотравенської сільських рад.

Водночас, 27.12.2013 року Обухівською районною радою прийнято рішення «Про затвердження проекту приватизації земель ПрАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Першотравенської та Нещерівської сільських рад», яким затверджено проект приватизації земель ПрАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської сільських рад Обухівського району Київської області, розроблений ФОП ОСОБА_4

22 лютого 2014 року загальними зборами членів ПрАТ «Обухівське» було проведено розподіл земельних часток (паїв) шляхом жеребкування, результати розподілу оформили протоколом загальних зборів № 3 з додатками до нього, а саме списком членів ПрАТ «Обухівське», які мають право на тримання земельної частки (паю) та схеми поділу сільськогосподарських земель ПрАТ «Обухівське» згідно проекту приватизації із зазначенням номерів їх власників (за списком).

Ініціативна група відповідно до схеми розпаювання зверталась до Держземагенства з питань виготовлення для видачі пайовикам сертифікатів, а в подальшому державних актів. Однак до цього часу більшість членів/працівників ПрАТ та пенсіонерів із-за незалежних від них обставин так і не отримали правовстановлюючі документи на частку/пай.

Позивач, як спадкоємиця за законом після померлого батька, має право на успадкування належної йому частки/паю. Однак, за умов відсутності сертифікату чи державного акту на оспорювань частку/пай позивач не може успадкувати, а саме отримати право за законом на земельну частку/пай.Таким чином, оскільки право власності на земельну ділянку частку-пай померлого за життя не виникло, позивач змушена звернутись до суду з даною позовною заявою (т. 1 а.с. 2-6).

25 вересня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від голови правління ПрАТ «Обухівське» Бондарчук Ю.В., в якому просив відмовити у задоволенні позову (т. 1 а.с. 57-59).

Посилався на те, що землі ПрАТ «Обухівське» не передавались у колективну власність, оскільки до цього часу знаходяться в державній власності, не існує актів колективної власності на землі ПрАТ «Обухівське», як не існує і списків до цих актів. Тому посилання позивача на вимоги Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 09.08.1995 року - безпідставне. До того ж, позивачем не додано до позову ні актів колективної власності, ні відповідного списку членів колективного сільськогосподарського підприємства. Відповідно до абзацу другого пункту 1 Указу зазначено, що паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. АТ «Обухівське» перестало бути державним підприємством в грудні 2010 року, після 9 років скасування законодавцем інститут колективної власності на землю з прийняттям чинного ЗК України, отже ПрАТ «Обухівське» не могло отримати акт колективної власності на землю в силу вимог чинного законодавства.

Звертав увагу, що належним доказом прийняття рішення про розпаювання має бути не Протокол загальних зборів, а відповідне рішення органу місцевого самоврядування, яке позивачем до позову не додано. В грудні 2010 року ВАТ «Обухівське» не отримувало Розпоряджень про надання на розроблення проектів землеустрою щодо організації території земельних часок (паїв), Проект організації території земельних часток паїв щодо земель ПрАТ «Обухівське» не виготовлявся, не розроблявся і не затверджувався. Позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження вказано, тому такі посилання є безпідставними.

Також, посилання позивача на те, що ПАТ «Обухівське» не мало бажання розпайовувати землі та роздавати їх у власність працівникам товариства є нікчемним, оскільки рішення про розпаювання та відведення в натуру земельної ділянки власникам земельних часток (паїв) приймає не підприємство, а орган місцевого самоврядування.

Крім того, вважав нікчемними твердження позивача, що підприємство не отримувало Державний акт про право постійного користування землею та не реєструвало своє право на користування ними, адже право постійного користування землею ПрАТ «Обухівське» належить відповідачу на підставі Держаних актів на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003262 від 13.02.1996 оку, № 003262 від 13.02.1996 року, № 003264 від 19.02.1996 року, виданих Першотравенською сільською радою Обухівського району Київської області, Нещерівською сільською радою Обухівського району Київської області та Обухівською міською радою Обухівського району Київської області відповідно, радгоспу-комбінату Обухівський було передано в користування 2164 га, 1327 га та 1687,9 га земель в межах згідно з планом користування та зареєстрованих належним чином в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 13.02.199 року № 1, від 19.02.1996 року № 26, 16.02.1996 року № 284.

Посилання позивача на протокол № 1 від 30.11.2013 року як на протокол загальних зборів членів ПрАТ «Обухівське» безпідставний, оскільки підписаний лише ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які ніколи не були ні працівниками, ні акціонерами ПрАТ «Обухівське» і прізвища яких відсутні в Списку осіб, що мають право на земельну ділянку (часку май) в процесі приватизації земель ПрАТ «Обухівське». Жодного підпису жодного працівника товариства цей протокол не містить. Даний факт суперечить ч. 4 ст. 186 ЗК України (в редакції на момент прийняття оспорюваного розпорядження відповідачем).

Звертав увагу, що рішенням Господарського суду Київської області від 17.03.2015 року у справі № 911/2149/14, яке в цій частині було залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.08.2015 року, було встановлено факт незаконності рішення сесії Обухівської районної ради № 428.29 VI від 27.12.2013 року в зв`язку з чим воно визнане недійсним, відтак, посилання позивача на недійсне рішення органу місцевого самоврядування - безпідставне.

Також, в протоколі № 3 від 22.02.2024 року відсутнє посилання на орган місцевого самоврядування, який здійснює розподіл земельних ділянок , відсутній список осіб, які прийняли участь в розподілі земельних ділянок та їх підписи, оскільки протокол підписано лише ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (підпис спадкодавців позивача в протоколі відсутній, отже участі в даних зборах він не приймав). До протоколу не додано проект землеустрою щодо організації території земельних часток паїв (оскільки, такий до цього часу не розроблявся), протокол не затверджено ні відповідною сільською ні міською радами, отже не є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних ділянок.

Позивач не звертався до органів місцевого самоврядування із заявою про виділення земельної ділянки частки (паю), отже даний позов є передчасним.

Позивач стверджувала, що зверталась до Головного управління у Київській області про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки списки осіб, які мають право на одержання частки (паю) земель ПАТ передані до управління Держземагенства, а також стверджувала, що отримала відповідь від управління Держземагенства з відмовою надати дозвіл та рекомендацією звернутись до суду, однак, всупереч п.п. 5,6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не додано до матеріалів позовної заяви жодного доказу на підтвердження цих обставин. В то же час, позивач звернулась до суду з позовом не про оскарження відмови управління Держземагенства, а про успадкування земельних ділянок державної власності, що суперечить ст. 1216-1218 ЦК України.

Звертав увагу, що земельна ділянка державної власності з кадастровим номером :06:003:0014, право на яку в порядку спадкування просить визнати позивач, є об`єктом кримінальних карних дій, на яку ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року у справі № 761/35999/19 було накладено арешт шляхом заборони розпоряджатися нею (т. 1 а.с. 57-59).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11 квітня 2024 року узадоволенні позовних вимогОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області, Обухівської районної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства «Обухівське» про визнання права на земельну частку (пай), - відмовлено (т. 1 а.с. 199-205).

Не погодившись з рішеннями районного суду, 17 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Івченко В.П. звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 1 а.с. 210-213, 230-233).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Посилалась на обставини, які було зазначено в позовній заяві.

Не погоджувалась з висновками суду першої інстанції, що у позивачки відсутнє право, яке підлягає судовому захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України, адже право власності на спірну земельну ділянку частку/пай вона ніколи не набувала та за отримання вказаного права звернулася до суду із даним позовом.

Вказувала, що згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95 право на земельну ділянку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами , відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто, право на земельний пай мають лише громадяни, які є членами сільськогосподарського підприємства та внесені до вказаного списку. Згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки/паю за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну часку/пай виділену в натурі на місцевості. У постанові Верховного Суду від 05.03.2021 року у справі № 7171/641/18, право власності на земельну часку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затверджених указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. Так, у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 563/1407/19 Верховний Суд зауважив, що особа набуває права на земельну часку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством (КСП) акта на право колективної власності на землю вона: працювала в цьому підприємстві, була його членом, була включена до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Таким чином, судом першої інстанції не взято до уваги п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України, яким передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права та до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) загальних ділянок власникам земельних часток (паїв)», якою передбачено право особи на земельну ділянку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Судом не взято до уваги той факт , що ініціативна група відповідно до схеми розпаювання зверталась до Держземагенства з питань виготовлення для видачі пайовикам сертифікатів в подальшому державних актів, але так до цього часу більшість членів/пайовиків ПрАТ та пенсіонерів із-за незалежних від них обставин, так і не виготовлені правовстановлюючі документи на частку/пай.

У зв`язку з відсутністю від Держземагенства відповіді щодо виготовлення сертифікатів та в подальшому державних актів щодо земельних ділянок єдиним способом захисту порушених прав позивача є звернення до суду з позовом про визнання права на таку земельну ділянку (т. 1 а.с. 210-213, 230-233).

24 вересня 2024 року до суду надійшов відзив а апеляційну скаргу від керівника ПрАТ «Обухівське» Бондарчука Ю.В. , в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 2 а.с. 1-6).

26 вересня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення від представника Обухівської міської ради Київської області - Василюка В.М., в якому останній просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 2 а.с. 12-17).

В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «Обухівське» - Школьна К.В. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, про що у справі є докази. Так, апелянт ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 24 жовтня 2024 року була сповіщена врученням повідомлення особисто 23 вересня 2024 року, про що є відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення та роздруківка трекінг-коду. Крім того, апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Івченко В.П. про розгляд справи апеляційним судом 24 жовтня 2024 року були сповіщені 13 вересня 2024 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС представника позивачки - адвоката Івченко В.П. із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення.

Відповідачі Обухівська міська рада Київської області, Обухівська районна державна адміністрація були сповіщені 24 вересня 2024 року, кожна окремо, врученням повідомлення уповноваженим особам органів місцевого самоврядування, про що у справі є докази (т. 1 а.с. 245 т. 2 а.с. 30-37).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних і допустимих доказів про підтвердження набуття права власності її батьком на спірний об`єкт.

Колегія суддів погоджуєтьсяз висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 9).

05.05.1984 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 » (т. 1 а.с. 12).

Батько позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 9). ОСОБА_2 за життя працював в радгоспі-комбінаті «Обухівський», правонаступником якого є ПрАТ «Обухівське», вказане підтверджується копією трудової книжки (т. 1 а.с. 10,13-14).

З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 30.01.2013 року Обухівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу 15/2013 (номер у спадковому реєстрі 54109949), спадкодавець - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємець - ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 11).

07 червня 2013 року державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є його донька ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 12, зворот).

Листом № 1181/02-14 від 03.09.2021 року державний нотаріус Коваленко Л.О. повідомила ОСОБА_1 про те, що свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку № НОМЕР_1 , що розташована на території Обухівської міської ради Київської області не може бути видано, оскільки ОСОБА_1 не надано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (т. 1 а.с. 15).

У лютому 1996 року радгоспу-комбінату «Обухівський» видано державний акт ІІ-КВ № 003263 на право постійного користування земельною ділянкою площею 1327.0 га для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Нещерівської сільської ради народних депутатів від 01 грудня 1995 року. Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 284 (т. 1 а.с. 17 зворот-20).

Протоколами загальних зборів № 2 від 05.03.2010 року та № 3 від 22 лютого 2014 року вирішено провести процес розпаювання та приватизації земель ПрАТ «Обухівське» та затвердити список осіб, які мають право на земельну частку (пай) (т. 1 а.с. 20-26).

Разом з тим, позивачем додано до позову витяг з протоколу № 3 від 22 лютого 2014 року згідно якого вказано, що під номером 104 значиться « ОСОБА_13 » (т.1 а.с. 26, зворот).

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 365 від 08.12.2015 року затверджено проект приватизації земель ПАТ «Обухівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Обухівської міської, Нещерівської та Першотравенської ради (т. 1 а.с. 16).

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер :06:003:0014, площею 3,563 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності - державна власність (т. 1 а.с. 15, зворот).

З наданих суду письмових доказів вбачається, що померлий батько позивачки - ОСОБА_2 не набував право власності на спірну земельну ділянку, не реєстрував його, відповідний правовстановлюючий документ не отримував.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначені Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказаним Законом визначено можливість встановлення права особи на земельну частку (пай) в судовому порядку, а також визнання права на земельну частку (пай).

Факт внесення спадкодавця до списків громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства лише вказує на наміри щодо виділення цій особі земельної ділянки.

Аналізуючи правові підстави набуття такої земельної частки (паю) у приватну власність, Верховний Суд виснував про неможливість наділення особи цим правом після її смерті.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 392/1660/16-ц (провадження № 61-24311св18), від 29 травня 2019 року у справі № 395/268/17-ц (провадження № 61-36639св18) та від 14 серпня 2019 року у справі № 372/510/17-ц (провадження № 61-28880св18).

Звертаючись до суду з позовом про визнання права на земельну ділянку земельну частку (пай), площею 3,563 га, кадастровий номер :06:003:0014, для сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради, в порядку спадкування після ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів набуття права на конкретну земельну ділянку, в тому числі і у порядку розпаювання.

З наданих суду письмових доказів та змісту позову не вбачається, що померлий батько позивачки - ОСОБА_2 був власником вказаної земельної ділянки, мав правовстановлюючий документ, який засвідчує його право власності на спірну земельну частку/пай.

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер :06:003:0014, площею 3,563 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить до державної форми власності.

З копії листа Обухівської РДА № 60/07-16/1177 від 09 квітня 2019 року вбачається, що станом на 08 квітня 2019 року запитуваних ПАТ «Обухівське» документів до РДА не надходило і не видавалося (т.1 а.с.121).

Листом № 780 від 11 квітня 2019 року за підписом Обухівського міського голови Левченко О.М., Виконавчий комітет Обухівської міської ради повідомив, що до Обухівської міської ради не зверталися працівники та пенсіонери ПАТ «Обухівське» з заявами виділити в натурі на місцевості земельні частки паї і Обухівська міська рада не замовляла виготовлення Проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) щодо земель ПАТ «Обухівське» і не приймала рішення про погодження такого проекту чи про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) (т.1 а.с.123).

На підтвердження права на земельну частку (пай) позивачка посилалась на те, що право її батька - ОСОБА_2 на отримання земельної ділянки (паю) в процесі розпаювання підтверджується витягами з протоколу загальних зборів № 2 від 05.03.2010 року та № 3 від 22 лютого 2014 року якими вирішено провести процес розпаювання та приватизації земель ПАТ «Обухівське» та затвердити список осіб, які мають право на земельну частку (пай) (т. 1 а.с. 20-26).

Разом з тим, позивачем додано до позову витяг з протоколу № 3 від 22 лютого 2014 року згідно якого вказано, що під номером 104 значиться « ОСОБА_13 » (т.1 а.с. 26, зворот).

Крім того, вказане рішення, оформлене протоколом № 3 загальних зборів членів ПАТ «Обухівське» від 22 лютого 2014 року, було прийняте через один рік і чотири місяці після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1 а.с. 9, 24 зворот-26).

Також позивачка не надала доказів на підтвердження включення до списку осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) в процесі розпаювання, згідно проекту приватизації земель, як спадкоємець ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд першої інстанції забезпечив право позивачки подати відповідні докази, неодноразово відкладаючи розгляд справи, представник позивачки - адвокат Івченко В.П. 22 січня 2024 року подавала заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. Про дату судового засідання 11 квітня 2024 року, коли судом було проголошено оскаржуване рішення, позивачка ОСОБА_1 була повідомлена 06 квітня 2024 року, про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату особисто поштового відправлення суду. (т. 1 а.с. 166-167, 172-173, 178, 189, 193).

Поряд з цим, позивачка ОСОБА_1 та її представник не подали до суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин заявленого позову, не заявляли клопотань про витребування доказів судом з посиланням на неможливість їх отримання самостійно.

Таким чином, враховуючи, що позивачка не надала суду належних і допустимих доказів про підтвердження набуття її батьком права на спірну земельну ділянку (пай), площею 3,563 га, кадастровий номер :06:003:0014, для сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради, та в матеріалах справи відсутні докази, які б достовірно підтверджували виникнення у ОСОБА_1 прав на вказану земельну ділянку, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення її позовних вимог.

Само по собі звернення ініціативної групи до Держземагенства з питань виготовлення для видачі пайовикам сертифікатів, не надає підстав для ухвалення судом рішення про визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом право на земельну ділянку частку (пай) № 248, площею 3,563 га, кадастровий номер :06:003:0014, для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Обухівської міської ради Київської області.

Інші доводи вказаних висновків не спростовують, а тому відхиляються судом як необґрунтовані.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 24 жовтня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова