Дата документу 30.01.2024 Справа № 2-6397/2007
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-6397/2007
Провадження №22-ц/807/220/24
Головуючий в 1-й інстанції Козлова Н.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,
секретарСмокотіна В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2023 року, постановлену

у м. Запоріжжі у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі начальника Проценко Ю. та зобов`язання вчинити дії, стягувач ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 в особі свого представник адвоката Нінчук-Худякової О.М. звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 . Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник вказує, що на виконанні у Дніпровському відділі ДВС у м. Запоріжжя перебувало виконавче провадження № 42884238 з виконання виконавчого листа № 2-6397/2007 від 03.02.2010 р, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. 17.07.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (згідно відповіді начальника Дніпровського ВДВС Ю. Проценко). Відповідно до відомостей з Інформаційної довідки від 04.05.2023 року встановлено, що арешт накладений на підставі Постанови Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ про арешт майна боржника від 06.07.2011 р. по виконавчому провадженню № 25208737 на виконання виконавчого листа № 2-6397 від 03.02.2010 р. виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя. Згідно відповіді Хортицького ВДВС у м. Запоріжжя на виконанні у відділі перебувало ВП № 25208737 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6397,виданого 03.02.2010 р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 аліментів, яке було відкрито 17.03.2011 р. 17.11.2011 р. державним виконавцем відділу було завершено вказане виконавче провадження,згідно п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із тим,що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та виконавчий документ було направлено до Дніпровського ВДВС ЗМУЮ за належністю для подальшого виконання. Надати будь яку іншу інформацію, стосовно виконання ВП № 25208737, а також встановити суму загальної заборгованості, відділ не має можливості, у зв`язку зі знищенням архівної справи. Дві різні виконавчі служби Хортицького та Дніпровського відділу ДВС м. Запоріжжя посилаються на закриття проваджень по одному і тому самому виконавчому листу за аналогічних підстав. На даний час виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчились, знищено, однак арешт на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , яка належить боржнику ОСОБА_1 знято не було. Накладений арешт на належне ОСОБА_1 майно за відсутності виконавчого провадження, в межах якого він накладався, є порушенням прав останнього, як власника майна, вільно розпоряджатися належним йому майном, тому він змушений був звернутися до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2023 року, у задоволені скарги про визнання неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 та зобов`язання Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт накладений на все майно ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 2-6397/2007 від 03.02.2010 - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що виконавчі провадження щодо стягнення аліментів закриті, що вказує на відсутність заборгованості, а відповідно на наявність підстав щодо зняття арешту з майна. Доводи боржника з приводу наявної заборгованості жодними доказами не підтверджено.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу головний державний виконавець Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Дніпровському відділі ДВС у м. Запоріжжя перебувало виконавче провадження № 42884238 з виконання виконавчого листа № 2-6397/2007 від 03.02.2010 року виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі частини усіх заробітків відповідача.

17.07.2014 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

На даний час виконавче провадження, строки зберігання якого закінчилися, знищено, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 р. Міністерством юстиції України п. 9.9. «строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Відповідно до Інформаційної довідки реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виявлено обтяження: Арешт нерухомого майна Реєстраційний номер обтяження: 11357195 реєстратором: Запорізька філія Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 69037, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 40, Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та заборони на його відчуження 2/918// від 07.04.2011 Хортицьким ВДВС ЗМУЮ, державний виконавець Демянко О.О.

Виконавче провадження № 42884238 з виконання виконавчого листа № 2-6397/2007 від 03.02.2010 року виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі частини є періодичним виконанням.

Підтвердження про сплату аліментів ОСОБА_1 до відділу не надавалось. Станом на листопад 2023 року підтвердження про погашення боргу на адресу відділу не надходило.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що борг з аліментів не погашено, а тому відсутня неправомірна бездіяльність Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) щодо незняття арешту з нерухомого майна.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статей 48, 56 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Про виконавче провадження. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що востаннє виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів перебувало у Дніпровському відділі ДВС у м. Запоріжжя, і 17.07.2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV, 21.04.1999, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV, 21.04.1999, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, на момент закінчення виконавчого провадження у 2014 році були відсутні підстави для зняття арешту з майна.

Наразі скаржником не надано доказів відсутності заборгованості зі сплати аліментів та повного виконання рішення суду, а боржник наполягає на наявності такої заборгованості. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильно висновку про те, що не зняття державним виконавцем арешту з нерухомого майна боржника не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 1 лютого 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков