Справа № 128/5100/23
Провадження № 22-ц/801/2021/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 рокуСправа № 128/5100/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С. Г.,

суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

за участі секретаря судового засідання Кашпрук М. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Васильєвої Т. Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки. Зазначала, що вона успадкувала за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, розміром 1, 51 умовних кадастрових гектарів. Рішенням Вінницького районного суду від 07.02.2022 у справі № 128/2350/21 було скасовано рішення 44 сесії 7 скликання Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району від 06.03.2020 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за межами населеного пункту для приватизації земельної ділянки ,з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на ім`я ОСОБА_3 , а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, і.н. 51604952 від 13.03.2020, яким 11.03.2020 зареєстровано право приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори Вінницького району, Вінницької області, розміром 1, 51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі, що раніше належала ОСОБА_4 . На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 замовила та виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, однак зареєструвати своє право власності на земельну ділянку вона не має можливості, оскільки ОСОБА_3 незаконно продала дану земельну ділянку, не дивлячись на рішення суду про скасування її права власності та його державної реєстрації на дану земельну ділянку, тобто, відчужила земельну ділянку не будучи її законним власником.

Спадщину ОСОБА_1 прийняла належним чином, подавши у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини .Про той факт, що позивачка є спадкоємицею ОСОБА_4 , було відомо ОСОБА_3 , яка незаконно оформила право на земельну частку (пай) в судовому порядку рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.10.2019 за позовною заявою ОСОБА_3 до Мізяківсько-Хутірської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Дане рішення було скасовано постановою Вінницького апеляційного суду від 01.04.2021 та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено. Разом з тим, ОСОБА_3 на підставі вищевказаного рішення суду від 28.10.2019 незаконно оформила право власності на земельну ділянку, виготовила на неї технічну документацію з землеустрою та затвердила її рішенням Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 06.03.2020, яке було скасовано рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.02.2022. Тобто, ОСОБА_3 незаконно набула право власності та відчужила земельну ділянку площею 1, 7723 га, кадастровий номер: :01:009:0247, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку законно мала ОСОБА_1 , як спадкоємиця за заповітом і яке належало її з моменту відкриття спадщини, що також встановлено рішенням Вінницького районного суду від 07.02.2022 справі № 128/2350/21, але яку ОСОБА_3 08.11.2021незаконно відчужила ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що спірне право та земельна ділянка вибули з володіння без її волі та згоди, вона підлягає витребуванню на підставі ст. 388 ЦК України, так як вона належала їй як спадкоємцю за заповітом після смерті ОСОБА_4 ,просила суд витребувати у ОСОБА_2 на її користь земельну ділянку площею 1, 7723 га. з кадастровим номером :01:009:0247.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 липня 2024 року позов задоволено. Витребувано в ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 1, 7723 га, з кадастровим номером :01:009:0247, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Стрижавська селищна рада.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що позивачем не доведено наявність підтвердженого права власності або законного володіння на земельну ділянку, яку останній хоче витребувати. Суд не врахував, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем та мирно володіє земельною ділянкою, яку безпідставно хоче витребувати позивач без доказів права на цю земельну ділянку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, вважає, що остання не підлягає задоволенню ,виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Вінницького районного суду від 08 липня 2024 року вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка за життя - 10.03.2004 заповіла права на належну їй земельну частку (пай), (сертифікат серії ВН № 0448774) , розміром 1, 51 умовних кадастрових га, позивачу ОСОБА_1 ..

Рішенням Вінницького районного суду від 28.10.2019 року за ОСОБА_3 визнано в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), площею 1, 51 умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Мізяківсько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ,серії ВН № 0448774, що видано на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації 11 листопада 1997 року.

Зі спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_4 вбачається наявність рішення 44 сесії 7 скликання Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 06.03.2020 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо меж земельної ділянки в натурі за межами населеного пункту для приватизації земельної ділянки, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на ім`я ОСОБА_3 .

Право власності на земельну ділянку, площею 1, 7723 га, кадастровий № :01:009:0247, за ОСОБА_3 було зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора від 11.03.2020 року.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року вищевказане рішення суду про визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай) скасовано і у задоволенні цього позову відмовлено.

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2 від 08.11.2021 року ,останній набув право власності на земельну ділянку, площею 1, 7723 га, кадастровий № :01:009:0247, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області. (а.с. 74 183).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.02.2022 у справі № 128/2350/21, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Стрижавської селищної ради Вінницького району було скасовано рішення 44 сесії 7 скликання Мізяківсько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 06.03.2020 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за межами населеного пункту для приватизації земельної ділянки з цільовим призначенням- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на ім`я ОСОБА_3 , а також скасовано рішення про державну реєстрацію за нею прав та їх обтяжень №51604952 від 13.03.2020.Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, розміром 1, 51 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка раніше належала ОСОБА_4 (а.с. 23 40).

Як вбачається з копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.11.2023, земельна ділянка, площею 1, 7723 га, з кадастровим номером :01:009:0247, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2021,посвідченого приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Білозарецькою О.Ю., та раніше належала ОСОБА_3 на підставі рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 06.03.2020, право на яку було зареєстровано 11.03.2020 (а.с. 19 20).

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, на яку претендує позивачка, була сформована в натурі (на місцевості) саме внаслідок і в порядку реалізації ОСОБА_3 незаконно набутого права на земельний пай ,що за заповітом з часу відкриття спадщини належало позивачці ОСОБА_6 , а тому вибула з її володіння без її відома та згоди у володіння ОСОБА_3 . І хоча правова підстава набуття ОСОБА_3 у власність спірного майна за ОСОБА_7 скасована, але ОСОБА_3 відчужила за відплатним договором набуте протиправно майно, а саме спірну земельну ділянку, відповідачу ОСОБА_2 , тому саме витребування вказаного майна на користь позивачки, буде ефективним відновленням її порушених спадкових прав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки в інший спосіб захистити порушені права позивачки неможливо, оскільки діюче законодавство не допускає повторної реалізації майнового права на земельний пай у вигляді отримання у власність конкретної земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не доведено наявність підтвердженого права власності або законного володіння на земельну ділянку ,не заслуговують на увагу, виходячи з наступного

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На підставі заповіту ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та заяви про прийняття спадщини, поданої у встановлений законом строк позивачкою ОСОБА_1 , остання в силу положень ч.5 ст.1268 ЦК , саме з часу відкриття спадщини набула права на земельну частку(пай) у землях КСП с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, розміром 1, 51 умовних кадастрових гектарів , без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Спірна земельна ділянка, площею 1, 7723 га, кадастровий номер :01:009:0247, була сформована внаслідок виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , яка оформила право власності на земельну частку (пай) в судовому порядку рішенням суду від 28.10.2019. Та таке набуття у власність ОСОБА_3 земельної частки (паю), а в подальшому сформованої в натурі земельної ділянки, виявилося протиправним, оскільки право на земельну частку (пай) з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 13.09.2004, належало позивачці в даній справі, що встановлено постановою Вінницького апеляційного суду від 01.04.2021, яким скасовано рішення суду про набуття у власність земельної частки (паю) ОСОБА_3 , та рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.02.2022, яким скасовано рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання її у власність ОСОБА_3 , а також державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, в тому числі, визнано за позивачкою право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Отже, земельна ділянка, на яку претендує позивачка, була сформована в натурі (на місцевості) саме в порядку визначення меж в натурі земельної частки (паю), яка належала позивачці, але вибула з її володіння без її відома та згоди у володіння ОСОБА_3 . Правова підстава набуття у власність спірного майна за ОСОБА_3 скасована, але ОСОБА_3 відчужила за відплатним договором набуте протиправно майно, а саме спірну земельну ділянку, відповідачу ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_3 ,як встановлено рішенням Вінницького апеляційного суду , незаконно набула у 2019 році право на земельний пай, що належав позивачці та реалізувала його ,оформивши право власності на сформовану земельну ділянку , тим самим позбавивши останню права надбати землю у свою власність, а згодом, достовірно знаючи про скасування у квітні 2021 року за нею , ОСОБА_3 її прав на пай ,08.11.2021 року продала незаконно отриману ділянку ОСОБА_8 , незаконно позбавивши позивачку спадщини у виді земельних прав та їх реалізації у конкретну земельну ділянку, суд обгрунтовано вважав належним і реальним способом захисту прав - витребування земельної ділянки ,отриманої ОСОБА_3 якраз в порядку реалізації незаконно отриманих нею прав на земельний пай та реалізованої ОСОБА_8 поза волею спадкоємиці ОСОБА_1 .

Статею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. У діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється з втратою ним цього майна.

Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, він може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням норм статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом висновок сформулював Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що «за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто, рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80) та багатьох інших»

Враховуючи, що з володіння ОСОБА_9 незаконно, без її відома та згоди вибуло право на земельну частку (пай), яка в подальшому була сформована в земельну ділянку площею 1, 7723 га, з кадастровим номером :01:009:0247 та відчужена відповідачу ОСОБА_2 , правильним є висновки суду про те, що, саме витребування вказаного майна на користь позивачки буде ефективним відновленням її порушених спадкових прав.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у позивачки майнових прав на спірну земельну ділянку та невідповідність майна, належного позивачці в порядку спадкування, майну, яке вона просить витребувати у відповідача, оскільки успадковане майно було сформоване саме в спірну земельну ділянку шляхом виділення в натурі (на місцевості) належної саме позивачці земельної частки (паю) також не заслуговують на увагу, оскільки набуття права на земельну ділянку ОСОБА_3 , за якою було здійснено первинну реєстрацію права власності на спірне майно, було незаконним та скасовано, а тому таке майно може бути витребувано у відповідача, який придбав його за відплатним договором, не зважаючи на добросовісне набуття ним його у володіння.

Достовірно знаючи про те, що постановою Вінницького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року рішення суду про визнання за нею, ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом скасовано і у задоволенні цього позову відмовлено, остання 08.11.2021 року не повідомила покупця ОСОБА_2 про незаконність набуття нею права власності на пай та земельну ділянку , продала останню , поза волею дійсного спадкоємця за заповітом ,який мав законне право на набуття її у власність.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції постановлено рішення без всебічного, повного дослідження доказів наданих сторонами - не являються підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції, який у рішенні оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 липня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук