МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ__ ____ _____
Справа №521/6460/24
Пр. №2/521/3966/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Замниборщ А.С., за участю:

представника позивача адвоката Ніц А.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 26 березня 2024 року між ним та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого він передав відповідачу у борг 279698,00 грн., що еквівалентно 10000,00 доларів США, а останній зобов`язувався повернути йому борг у строк до 26 березня 2024 року.

Вказував, що після спливу строку договору позики від 26 березня 2024 року, відповідач борг не повернув, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, яка станом на час звернення до суду складає 10000,00 доларів США.

За умовами п.3 договору позики, відповідач зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти в гривнях, виходячи з грошового еквівалента суми 10000,00 доларів США по курсу на день повернення коштів.

Стверджував, що на його неодноразові звернення до відповідача з вимогами про повернення боргу, останній не вжив жодних дій для того, аби виконати свої зобов`язання.

Станом на 18 квітня 2024 року, на дату подання цього позову, офіційний курс НБУ гривні щодо долара США становить 1 долар США - 395451 грн.

Отже, загальна сума боргу складає 395451,00 грн. (10000,00 доларів США х 39,5451)

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 395451,00 грн. та судові витрати, у тому числі судовий збір та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 34).

Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року по справі було накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes Benz», 1999 року випуску та на 8/50 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 58-60).

Ухвалою суду від 29 серпня 2024 року по справі підготовче провадження було закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с. 111).

Представник позивача, діючий на підставі ордеру від 19 травня 2024 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 76).

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення боргу визнав у повному обсязі, а вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу визнав частково та просив їх зменшити, оскільки вважає їх не співмірними (а.с. 31).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 26 березня 2024 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 передав відповідачу у борг 279698,00 грн., що в еквіваленті складало 10000,00 доларів США, а останній зобов`язувався повернути йому борг у строк до 26 березня 2024 року (а.с. 13-14).

Позивач свої зобов`язання за договором позики від 26 березня 2024 року виконав та передав відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 279698,00 грн., що в еквіваленті було 10000,00 доларів США.

Встановлено, що після спливу строку договору позики від 26 березня 2024 року, відповідач борг не повернув, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість, яка станом на час звернення до суду складає 10000,00 доларів США.

Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт того, що йому було передано позивачем у борг 10000,00 доларів США, які він повинен був повернути до 26 березня 2024 року .

Станом на 18 квітня 2024 року, на дату подання цього позову, офіційний курс НБУ гривні щодо долара США становить 1 долар США - 395451 грн.

Отже, загальна сума боргу складає 395451,00 грн. (10000,00 доларів США х 39,5451).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання не виконав і борг позивачу не повернув.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу договору позики в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

Строк повернення відповідачем коштів за договором позики від 26 березня 2024 року встановлений до 26 березня 2024 року.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу договору позики від 26 березня 2024 року у позивача та відсутність його у відповідача є доказом факту невиконання грошових зобов`язань з боку останнього.

Отже, суд вважає, що відповідач не виконав у повному обсязі свої зобов`язання за договором позики від 26 березня 2024 року, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 10000,00 доларів США, які він отримав відповідно до договору позики від 26 березня 2024 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 395451 грн., що еквівалентно 10000,00 доларів США, оскільки саме таку суму останній надав відповідачу.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення суми боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу розмір компенсації витрат на правничу допомогу складає 35750,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги №1/28.03/2024 від 28 березня 2024 року, актом наданих послуг від 04 жовтня 2024 року та квитанцією про оплату від 04 жовтня 2024 року (а.с. 91-94, 150, 151-152).

В процесі судового розгляду відповідач визнав частково вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу та надав заяву про зменшення вказаних витрат, оскільки вважає їх не співмірними (а.с. 154).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 3954,51 грн., які підлягають стягненню з відповідача (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 15, 16, 526, 610, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264, 268, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, 22 лютого 1998 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Кіровським МС УДМС України в Луганській області 30 серпня 2013 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , суму боргу в розмірі 395451 (триста дев`яносто п`ять тисяч чотириста п`ятдесят одна) гривня 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, 22 лютого 1998 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Кіровським МС УДМС України в Луганській області 30 серпня 2013 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , судовий збір в розмірі 3954 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 51 копійку.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, 22 лютого 1998 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Кіровським МС УДМС України в Луганській області 30 серпня 2013 року, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , витрати на правову допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 28 жовтня 2024 року.

Суддя: О.М. Сегеда