ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шклярук Денис Сергійович, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року в цивільній справі номер 202/10168/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем було укладено в електронній формі договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн та в межах строку дії договору 36 календарних місяців. Розмір, строк користування та умови повернення кожного траншу встановлюються окремими документами. 16 лютого 2020 року відповідачем на підставі пропозиції та акцепту оферти отримано транш в розмірі 8200,00 гривень. В подальшому на підставі договору факторингу №14-07/21 від 14 липня 2021 року позивач набув прав вимоги до відповідача, як боржника, за вищевказаним електронним кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідач свої кредитні зобов`язання не виконав належним чином, внаслідок чого в нього станом на 08 листопада 2022 року утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 82096,90 гривень, з яких: 8200,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 73896,90 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом.

Позивач просив суд стягнути зі ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № від 22 січня 2020 року станом на 08 листопада 2022 року в загальному розмірі 82096,9 гривень та покласти судові витрати на відповідача.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № від 22 січня 2020 року станом на 08 листопада 2022 року в загальному розмірі 82096,90 гривень, з яких: 8200 гривень заборгованість за тілом кредиту, 73896,90 гривень заборгованість за процентами за

користування кредитом.

Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шклярук Д.С., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 07.04.2023 року у цивільній справі №202/10168/22 та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська було встановлено, що 22.01.2020 року у невстановлений під час досудового розслідування час, ОСОБА_2 не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, діючи шляхом обману, керуючись корисливими мотивами, діючи в групі з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , використовуючи мобільний термінал IMEI: НОМЕР_1 на інтернет-сайті ТОВ «ІНФІНАНС», здійснили реєстрацію в особистому кабінеті, де вказали особисті дані ОСОБА_1 , мобільний номер телефону НОМЕР_2 , банківську карту № НОМЕР_3 , після чого сформували анкету-заявку на суму 8200,00 грн.

Доводячи спільний злочинний умисел до кінця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групи осіб, після здійснення перерахування грошових коштів відповідно до договору № від 22.01.2020 року на банківську картку № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , перевели у готівку за допомогою банкоматів, які розташовані на території м. Дніпра, та у подальшому розпорядились ними на власний розсуд, тим самим спричинили ТОВ «ІНФІНАНС» матеріальну шкоду на суму 8200,00 грн.

Означеним вироком суду, який набрав законної сили, повністю спростовуються висновки суду, що викладені в оскаржуваному рішенні, зокрема й те, що ОСОБА_1 укладав із ТОВ «Інфінанс» кредитний договір № та на його підставі отримував будь-які грошові кошти від цієї фінансової установи.

Від правонаступника позивача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 07.04.2023 року по справі №202/10168/22 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач посилається на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01.04.2021 року по справі №199/790/21. Проте, вказаний доказ не було подано ним під час розгляду справи судом першої інстанції, не зазначено про неможливість його подання, та в апеляційній скарзі відповідач не наводить поважних підстав неможливості подачі такого документу в строк та не просить поновити пропущений строк для подачі доказу.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо вчинення відносно відповідача шахрайських дій.

З наявних в матеріалах справи доказів не вбачається, що даний договір було укладено іншою особою, тому у суду першої інстанції не було підстав для такого висновку.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шклярук Д.С. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник правонаступника позивача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» адвокат Муравський В.В. апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 22 січня 2020 року між ТОВ «Інфінанс», як кредитодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, укладено договір про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №, за умовами якого (п.п. 1.1-1.3, 1.5, 1.6, 1.10, 1.14) кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на умовах програми «MoneyBOOM» у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору (36 календарних місяців, із можливістю продовження строку дії договору) з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеному сторонами у додатку №1, №2 до договору при надання (отриманні) першого траншу кредиту та додатку №3, №4 до договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору додатку №1, 2, 3, 4. Загальний максимальний розмір кредитної лінії 20000,00 гривень. Максимальний строк користування кредитом (траншем) 30 днів, максимальна процентна ставка за користування кредитом 1,75% на день (638,75% річних). З боку відповідача договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 9-15).

За змістом п.п. 1.15, 3.1, 3.3 кредитного договору № від 22 січня 2020 року розмір кредиту (траншу), строк користування кредитом (траншем), вартість кредиту (траншу) у грошовому вираженні, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) визначається сторонами у додатку №1, №2 при надання (отриманні) першого траншу кредиту та додатку №3, №4 при наданні (отриманні) другого та наступних траншів. Перший фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної ним заявки-анкети (додаток №5) та додатка №2 до договору, які є невід`ємною частиною даного договору. В заявці-анкеті на отримання першого фінансового кредиту (траншу) зазначено суму першого фінансового кредиту та строк користування ним, інші умови визначено у додатку №2. Підписання кредитодавцем додатку №1 до договору і позичальником додатку №2 до договору є укладення та підписання договору в цілому. Другий та наступний фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заявки-анкети (додаток №5) та додатку №4, які є невід`ємною частиною даного договору. В заявці-анкеті на отримання другого та наступних траншів кредиту зазначається сума кредиту (траншу), строк користування, у додатку №4 зазначається відсоткова ставка за кожен день користування кредитом, річна відсоткова ставка, загальна вартість такого кредиту (траншу), реальна процента ставка та інше. Строк користування поточним кредитом (траншем) може бути змінений виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі і прострочених, та сплаті пені та штрафних санкцій (вразі наявної простроченої заборгованості та вимоги кредитодавця про її сплату).

Згідно з п. 3.5 кредитного договору № від 22 січня 2020 року у випадку користування позичальником кредитом (траншем) понад строк, встановлений п. 1.15 договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжується на весь період фактичного користування кредитом (траншем). При цьому, у випадку, якщо відсоткова ставка за користування кредитом (траншем), що встановлена відповідно до п. 1.15 договору, менша ніж 1,75% на день, то правила нарахування процентів за відсотковою ставкою, визначеною п. 1.15 договору скасовуються з першого дня прострочення кредиту (траншу) і до взаємин сторін застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом (траншем), а саме 1,75% на день, починаючи з дати першого дня прострочення строкового

повернення кредиту (траншу) і до дня повного повернення кредиту (траншу).

З заявки-анкети вбачається, що 16 лютого 2020 року її підписано електронним підписом з

одноразовим ідентифікатором на отримання кредиту, аналогічним способом підписано акцепт оферти на отримання 10 траншу кредиту, пропозицію надання 10 траншу кредиту, на підставі яких отримано кредит в розмірі 8200,00 гривень зі строком користування 30 днів, зі сплатою 1,75% річних на день (638,75% річних) (а.с. 16, 17, 18).

До матеріалів справи долучено квитанцію про сплату грошових коштів на картку № НОМЕР_4 у сумі 8200,00 грн (а.с. 20)

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № від 22 січня 2020 року станом на 08 листопада 2022 року за утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 82096,90 гривень, з яких: 8200,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 73896,90 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 21-25).

З договору факторингу №14-07/21від 14 липня 2021 року вбачається, що між ТОВ «Інфінанс» та позивачем ТОВ «Вердикт Капітал»укладено договір факторингу, за умовами якого останній набув належних первісному кредиторові прав вимоги до, зокрема, відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № від 22 січня 2020 року (а.с. 47-60).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до вимог статей. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Судом встановлено, що з заявки-анкети вбачається, що 16 лютого 2020 року її підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором на отримання кредиту, аналогічним способом підписано акцепт оферти на отримання 10 траншу кредиту, пропозицію надання 10 траншу кредиту, на підставі яких отримано кредит в розмірі 8200,00 гривень зі строком користування 30 днів, зі сплатою 1,75% річних на день (638,75% річних).

До матеріалів справи долучено квитанцію про сплату грошових коштів на картку № НОМЕР_4 у сумі 8200,00 грн.

Разом з тим до апеляційної скарги долучено вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01.04.2021 року у справі №199/790/21, яким було встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групи осіб, після здійснення перерахування грошових коштів відповідно до договору № від 22.01.2020 року на банківську картку № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , перевели у готівку за допомогою банкоматів, які розташовані на території м. Дніпра, та у подальшому розпорядились ними на власний розсуд, тим самим спричинили ТОВ «ІНФІНАНС» матеріальну шкоду на суму 8200,00 грн.

Апеляційний суд приймає даний доказ, оскільки справа була розглянута без повідомлення сторін, тому у відповідача була відсутня можливість надати вказані докази раніше.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 укладав із ТОВ «Інфінанс», правонаступником якого є позивач у справі, договір про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № та на його підставі отримував будь-які грошові кошти від ТОВ «Інфінанс».

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шклярук Денис Сергійович, задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2024 року.

Суддя: