Справа № 946/8518/24
Провадження № 2-з/946/67/24
УХВАЛА

23 жовтня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Воронової В.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, до подання позовної заяви з вимогами до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із заявою про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви. В своїй заяві просить накласти арешт на майно, яке належить громадянину ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :01:048:0033 площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106; земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0639 площею 2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220; нежитлові будівлі табору праці та відпочинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, загальна площа (кв.м.): 392.4, адреса - АДРЕСА_1 ; насосна станція реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220, загальна площа (кв.м.): 19.5, адреса - АДРЕСА_1 ; житловий будинок, реєстраційний номер майна: 33473954, загальна площа (кв.м.): 447,0, адреса - АДРЕСА_2 та грошові кошти що знаходяться на банківських рахунках, в межах суми 2 031 454,97 грн.; майно та грошові кошти які належать громадянці ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 в межах суми 2 031 454,97 грн., що знаходяться на банківських рахунках.

В обґрунтування вимог заяви заявник зазначає, що згідно платіжної інструкції від 07.06.2023 року № 2041, та на підставі укладеного договору позики № 07/06/23 від 07.06.2023 року ОСОБА_1 перерахувала на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 1 500 000,00 грн. Строк позики, згідно п. 2.1. Договору, складає 5 місяців та надається позичальнику строком до 31 жовтня 2023 року. Згідно п. 1.1. Договору, з врахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 07.06.2023 року, Позикодавець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, надає Позичальнику позику у сумі 1500 000,00 грн. (Один мільйон п`ятсот тисяч гривень 00 копійок), що на момент укладання Договору складає 40 322,58 доларів США (сорок тисяч триста двадцять два долара США 58 центів) за готівковим курсом продажу долара США до гривні в Акціонерному банку «Південний» (код банку (МФО) 328209) - 37,20 грн. (Тридцять сім гривень 20 копійок) за 1,00 долар США (Один долар США 0 центів), а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Згідно п. 3.4 Договору, з врахуванням змін внесених Додатковою угодою № 1 від 07.06.2023 року, позичальник зобов`язується повернути суму позики у термін, що вказаний в п. 2.1. Договору. Повернення позики здійснюється з урахуванням різниці у готівкових курсах, а саме, з урахуванням готівкового курсу продажу долара США до гривні в Акціонерному банку «Південний» на момент повернення: у випадку, якщо даний курс перевищує готівковий курс продажу долара США до гривні в Акціонерному банку «Південний» зазначений у п. 1.1. Договору 37,20 грн (тридцять сім гривень 20 копійок) за 1,00 долар ША (Один долар США 00 центів), Позичальник повертає позику у розмирі, що розраховується за формулою: П=С/К1 *К2, де П сума позики до повернення з урахуванням різниці у готівкових курсах; С- сума позики без урахування різниці у готівкових курсах; К1 - готівковий курс продажу долара США до гривні в Акціонерному банку «Південний» на момент укладання договору - 37,20 грн. (Тридцять сім гривень 20 копійок) за 1,00 долар США (Один долар США 00 центів); К2 - готівковий курс продажу долара США до гривні в Акціонерному банку «Південний» на момент повернення позики (повністю або частково). Часткове повернення позики також здійснюється Позичальником з урахуванням різниці у готівкових курсах». Згідно п. 1.2. Договору, з врахуванням змін внесених Додатковою угодою № 2 від 07.06.2023 року, за користування позикою Позичальник сплачує Позикодавцю винагороду у розмірі 2,5% (дві цілих п`ять десятих відсотки) від суми позики щомісячно. Винагорода за користування позикою розраховується від еквівалента суми позики у валюті долар США, визначеного у п. 1.1. Договору, враховуючи фактичну кількість днів користування позикою. Сума винагороди за користування позикою, складає: червень 2023 року 806,45 доларів США; липень 2023 року - 1008,06 доларів США; серпень 2023 року - 1008,06 доларів США; вересень 2023 року 1008,06 доларів США; жовтень 2023 року 975, 55 доларів США, всього 4806,19 доларів США. Згідно п. 3.7. Договору, з врахуванням змін внесених Додатковою угодою № 2 від 07.06.2023 року, Винагорода за користування позикою сплачується у національній валюті України шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Позикодавця відповідно до готівкового курсу продажу долара США до гривні в Акціонерному банку «Південний» (код банку (МФО) 328209) на момент здійснення оплати. Винагорода за користування позикою сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. До теперішнього часу ФОП ОСОБА_2 суму позики ОСОБА_1 не повернула. Розмир суми боргу станом на 15.10.2024 року, становить 2 031 454,97 грн, та складається з 1 673 387,1 грн. (сума позики згідно п. 3.4 Договору) + 199 456,88 грн (сума винагороди за користування позикою) + 114 747,52 (пеня 0,3%) + 43 863,47 (3%).

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Як зазначається у постанові Верховного Суду України № 6-2552цс16 від 18.01.2017, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться права, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 7 грудня 2006 року у справі Козачек проти України (Kozachek v. Ukraine), заява № 29508/04).

Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (див. рішення у справах Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), заява № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, та Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), заява № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; інше.

Дослідивши матеріали заяви та встановивши обставини у зв`язку з якими заявник просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, до подання позовної заяви, з огляду на наступне.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З огляду на викладені обставини, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №398842814 від 11 жовтня 2024 року ОСОБА_3 належить:

-земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер :01:048:0033;

-земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер :01:002:0639;

-нежитлові будівлі табору праці та відпочинку, об`єкт житлової нерухомості площею 392,4 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

-насосна станція, об`єкт житлової нерухомості площею 19,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Юридичне поняття шлюбу визначено в частині 1 статті 21 СК України, де вказано про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що 06 квітня 1986 року ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджено відомостями у паспорті громадянина України ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , виданого 10 бередня 1999 року Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області.

При цьому ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову в якості відповідачів зазначила як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 .

Таким чином, вищезазначене майно набуте ОСОБА_3 за час шлюбу належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. […] Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на ј частину будинку. Апеляційний суд встановив, що відповідачка під час розгляду справи зареєструвала право власності на будинок. Тому через ризик його відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту ј частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. […] Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні».

Суд вважає, що між сторонами виник майновий спір щодо стягнення заборгованості за договором позики, у разі звернення ОСОБА_1 до суду із позовом, існує ризик відчуження співвідповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належного їм нерухомого майна на праві спільної сумісної власності, що може ускладнити або унеможливити виконання судового рішення про стягнення боргу у разі задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 .

Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 24.07.2024 року, справа № 567/459/23.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що накладення арешту на 1/2 частку майна, яке є спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме: 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :01:048:0033 площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106; 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0639 площею 2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220; 1/2 частку нежитлових будівель табору праці та відпочинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, загальна площа (кв.м.): 392.4, адреса - АДРЕСА_1 ; 1/2 частку насосної станції реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220, загальна площа (кв.м.): 19.5, адреса - АДРЕСА_1 ; 1/2 частку житлового будинку, реєстраційний номер майна: 33473954, загальна площа (кв.м.): 447,0, адреса - АДРЕСА_2 , в межах суми 2 031 454,97 грн., є доцільним, достатнім та співмірним заявленій вимозі.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках, в межах суми 2 031 454,97 грн. та належать ОСОБА_3 , в зв`язку з тим, що відсутні докази наявності у ОСОБА_3 банківських рахунків.

Крім цього, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно та грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках, в межах суми 2 031 454,97 грн. та належать ОСОБА_2 , в зв`язку з тим, що відсутні докази наявності у ОСОБА_2 іншого майна та банківських рахунків, також арешт майна та грошових коштів на суму 2 031 454,97 грн. заявляється двічі і не є співмірним із зазначеними позовними вимогами.

У відповідності до ч. 4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) про забезпечення позову, до подання позовної заяви задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), в межах суми 2 031 454,97 грн., а саме:

-1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :01:048:0033, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106;

-1/2 частку земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :01:002:0639, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220;

-1/2 частку нежитлових будівель табору праці та відпочинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, загальна площа (кв.м.): 392.4, адреса - АДРЕСА_1 ;

-1/2 частку насосної станції реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220, загальна площа (кв.м.): 19.5, адреса - АДРЕСА_1 ;

-1/2 частку житлового будинку, реєстраційний номер майна: 33473954, загальна площа (кв.м.): 447,0, адреса - АДРЕСА_2 .

В задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Виконання ухвал з питань забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 15 денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: О.Я.Присакар