Справа № 703/4546/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив:

15 серпня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Пісковий Я.В., звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що 18 грудня 1999 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено відповідний актовий запис №539.

В позові зазначив, що від шлюбу, спільних неповнолітніх дітей не мають.

Позивач стверджує, що спільне проживання з відповідачем як подружжя вони припинили з 2020 року, оскільки у них з дружиною сформувались протилежні погляди на подружнє життя, спільне господарство не ведеться. Вважає, що спільне життя та збереження шлюбу неможливі, шлюб існує формально, а тому просить розірвати шлюб.

Ухвалою судді від 28 серпня 2024 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

14 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Примака В.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити.

Крім того, у поданому відзиві представник відповідача заявив клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про витребування доказів.

Узагальнені доводи та заперечення, викладені у відзиві зводяться до наступного. Так, представник відповідача зазначив, що діючим сімейним законодавством України не передбачено можливості розірвати шлюб за заявою представника одного з подружжя, який діє на підставі ордеру чи договору про надання правової допомоги. Тобто вважає, що підписувати позовну заяву про розірвання шлюбу повинен позивач ОСОБА_1 особисто, а не його представник - адвокат Пісковий Я.В.

Також представник відповідача висловив сумніви щодо дійсного укладення договору про надання правової допомоги № 09/08/24 між позивачем та адвокатом Пісковим Я.В., ставить під сумнів законність його укладення оскільки, за його твердженням, позивач перебуває за межами України, а саме у Фінляндії, тому, на його думку, 09 серпня 2024 року він ніяк не міг проявити своє волевиявлення шляхом підписання договору з адвокатом, оскільки кордон України не пересікав.

Окрім того, представник відповідача стверджує, що деякі обставини, викладені у позовній заяві не відповідають дійсності, а саме те, що сторони не проживають спільно як подружжя з 2020 року. Наголошує, що звертаючись до суду із вказаним позовом, представник позивача в порушення вимог ст. 175 ЦПК України не надав до суду оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу.

З урахуванням викладеного, представник відповідача вказує, що дану справу не можна віднести до справ незначної складності, оскільки необхідно дослідити повноваження адвоката на звернення до суду, а без участі сторін в судовому засіданні це зробити неможливо, а також вважає, що під час вирішення спору по суті суд повинен з`ясувати дійсні підстави, які спонукали позивача звернутися до суду.

Відтак, просив розглянути справу в порядку загального позовного провадження з участю сторін та витребувати у представника позивача адвоката Піскового Я.В. належним чином завірену копію договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 №09/08/24 та направити запит до Державної прикордонної служби України про виїзд, в`їзд на територію України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя м. Сміла, Черкаської області та у задоволенні позову відмовити.

14 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Примака В.А. надійшла уточнена заява про витребування доказів, в якій останній просив витребувати у представника позивача адвоката Піскового Я.В. другий примірник договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 №09/08/24, або інший документ, яким позивач уповноважив свого представника на звернення до суду із позовом.

15 жовтня 2024 року від позивача ОСОБА_1 на електронну адресу суду надійшла заява, в якій останній наполягав на задоволенні позову та виклав свої заперечення щодо розгляду справи в порядку загального позовного провадження, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також заперечував щодо заявленого стороною відповідача клопотання про витребування доказів.

15 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача адвокатом Пісковим Я.В., згідно якої останній підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та просив у задоволенні заявленого стороною відповідача клопотання про витребування доказів та розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовити. Зауважив, що нормами чинного законодавства передбачено, що документами, які підтверджують повноваження представника є довіреність або ордер, при цьому надання договору про надання правничої допомоги не вимагається.

Ухвалою судді від 23 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в порядку загального позовного провадження та у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів відмовлено.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які відповідають правовідносинам, врегульованим нормами СК України щодо припинення шлюбу.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 грудня 1999 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №539, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим повторно 17 серпня 2024 року (а.с.18).

Після державної реєстрації шлюбу відповідач ОСОБА_2 змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

В своєму позові ОСОБА_1 зазначив, що шлюб з відповідачем не склався, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них.

Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98).

Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не підтримують шлюбних стосунків. Формальне перебування у шлюбі суперечить їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати відповідно до ст. 112 СК України.

При цьому суд відхиляє доводи сторони відповідача що підписувати позовну заяву про розірвання шлюбу повинен позивач ОСОБА_1 особисто, а не його представник - адвокат Пісковий Я.В., оскільки, на його переконання діючим сімейним законодавством України не передбачено можливості розірвати шлюб за заявою представника одного з подружжя, виходячи з наступного.

Так, згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За змістом частини четвертої статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно з частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підписана представником - адвокатом Пісковим Я.В.

Матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження повноважень адвоката Піскового Я.В., а саме: копії ордеру серії ВА № 1078735 (а. с. 5, 8-зворот,16), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР № 000322 (а. с. 9,17), а тому відповідно до змісту частини четвертої статті 62 ЦПК України належно посвідчені повноваження адвоката на здійснення представництва в суді. Отже, адвокатом Пісковим Я.В. надано належні та допустимі докази на підтвердження повноважень під час розгляду справи у суді.

Таким чином, судом встановлено, що адвокату Пісковому Я.В. надано всі процесуальні права та обов`язки визначені для позивача, тому він не мав встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для підписання та подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені клієнта.

Відтак, доводи, наведені представником відповідача у поданому ним відзиві, не можуть бути підставами для відмови у задоволенні позову, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником відповідача норм процесуального права.

Відтак, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

З врахуванням відсутності клопотання відповідача щодо відновлення їй дошлюбного прізвища, після розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище « ОСОБА_4 ».

Частиною 2 ст.114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відтак, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп. Доказів на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять.

На підставі наведеного, ст.24, 110, 112, 113 СК України, керуючись ст.5, 7,12, 81, 89, 141, 247, 260, 265 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 18 грудня 1999 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №539.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору за подачу позову в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 (дев`яносто шість) коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Головуючий: Ю. В. Крива