Номер провадження: 22-ц/813/1275/24
Справа № 947/134/23
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в інтересах якого діє ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року про повернення заяви про призначення експертизи по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

02 січня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (- далі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просить суд: - стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 97 758,64 грн; - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в сумі 34 323,15 грн; - відшкодувати судові витрати.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2023 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

10 березня 2023 року від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_2 та клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

В обґрунтування клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» вказав, що в матеріалах справи наявні два звіти експертів, що визначають вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai Accent д.р.н. НОМЕР_1 , та які мають значну різницю у розмірі вартості матеріального збитку, які були надані учасниками справи, у зв`язку із чим ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просить призначити по справі незалежну судову автотоварознавчу експертизу.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року клопотання ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про призначення судової автотоварознавчої експертизи повернуто заявникові.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в інтересах якого діє ОСОБА_1 звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом оскарження є ухвала суду про повернення заяви заявникові (п. 6 ст. 353 ЦПК України).

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вищевикладеного та положень ч. 1 ст. 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступних підстав.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Повертаючи клопотання ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про призначення судової автотоварознавчої експертизи, суд першої інстанції послався на положення статті 117 ЦПК України, якою передбачені вимоги щодо заяви про забезпечення доказів. Та вказав, що до заяви ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про забезпечення доказів не додано доказів сплати судового збору, тому заява про забезпечення доказів подана без додержання вимог цієї статті 117 ЦПК України, що є підставою для її поверненню заявнику.

Однак, колегія судів апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки при постановленні ухвали було неправильно та не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно визначено правовідносини, які регулюються, що призвело до неправильного застосування норм процесуального права, та зазначає наступне.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. 116 ЦПК України, встановлені підстави та порядок забезпечення доказів.

Так, згідно частини першої ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом (ч. 2 ст. 116 ЦПК України).

У змагальному процесі обов`язки мають як сторони, так і суд, який зобов`язаний забезпечити змагальність процесу.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Частиною 3 ст. 116 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Статтею 117 ЦПК України визначені вимоги до заяви про забезпечення доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 117 ЦПК України, за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (ч. 4 ст. 117 ЦПК України).

Разом з тим, ст. 182 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Ці процесуальні дії спрямовані на досягнення різної мети. Їх ототожнення є хибним. Адже за такої позиції в осіб, які беруть участь у справі, звужується перелік процесуальних інструментів завдяки яким вони можуть доказати свою позицію у справі, що призводить до обмеження їхніх прав у процесі та перешкоджає досягненню завдань цивільного судочинства.

Так, із змісту клопотання ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про призначення судової автотоварознавчої експертизи вбачається, що в ньому відсутні будь-які посилання на положення ст. 117 ЦПК України та що таке клопотання подається до суду в порядку забезпечення доказів, а тому таке клопотання не може визнаватись заявою про забезпечення доказів.

В клопотанні представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» вказує, що в матеріалах справи наявні два звіти експертів, що визначають вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai Accent д.р.н. НОМЕР_1 , та які мають значну різницю у розмірі вартості матеріального збитку, які були надані учасниками справи, у зв`язку із чим просить призначити по справі незалежну судову автотоварознавчу експертизу.

Отже, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось саме із клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи, що у розумінні закону не є заявою про забезпечення доказів.

Сплата судового збору за подання до суду клопотання про призначення експертизи здійснюється лише за умови, що така заява розглядається у процесуальному порядку, визначеному ст. 118 ЦПК, а не за подання клопотання про призначення експертизи, яке розглядається відповідно до ст. 197 ЦПК України.

Так, згідно п. 7, п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд:

- з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження;

- вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Отже законодавець відокремив різними пунктами з`ясування у підготовчому судовому засіданні питання про забезпечення доказів та вирішення питання про призначення експертизи.

Колегія суддів зазначає, що за подання клопотання про призначення експертизи, якщо ці процесуальні дії не здійснюються як захід забезпечення доказів, судовий збір не повинен сплачуватися.

Аналіз встановлених обставин, свідчить про те, що до клопотання ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», яке відповідає вимогам закону, не повинні були застосовуватися вимоги, встановлені ст. 117 ЦПК України, а тому суд не мав керуватись ч. 4 ст. 117 ЦПК України та відповідно у нього були відсутні підстави для повернення клопотання відповідача про призначення експертизи.

За подання клопотання про призначення експертизи, якщо ці процесуальні дії не здійснюються як захід забезпечення доказів, судовий збір не повинен сплачуватися.

Сплата судового збору саме за подання заяви про забезпечення доказів є доцільною та виступає певним запобіжним чинником для того, щоб не допустити зловживання сторонами наданими їм процесуальними правами, які можуть завдати шкоди іншим особам чи обмежити їхні права.

Судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

ЄСПЛ у рішенні від 18 жовтня 2005 року в справі «МПП «Голуб» проти України» відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Загалом ЄСПЛ у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

На підставі вищевстановлених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, та дійшов помилкового висновку про те, що за подання клопотання ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про призначення експертизи слід сплачувати судовий збір, оскільки воно не є заявою про забезпечення доказів, а тому до нього не підлягають застосуванню положення ст. 117 ЦПК України.

У зв`язку із чим ухвала Київського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду клопотання ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 6, 379, 382384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в інтересах якого діє ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 25 жовтня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк