Головуючий у суді першої інстанції: Ярмола О.Я.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Ярмоли О.Я., у справі № 357/15484/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Цвинтарна Ірина Олександрівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміни черговості одержання права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Цвинтарна І.О., про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміни черговості одержання права на спадкування. Зазначила, що упродовж 30 років вона проживала разом з ОСОБА_4 , перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках, без реєстрації шлюбу. Вони разом проживали у її квартирі в м. Городок Львівської області, разом приїздили в м. Біла Церква, робили ремонтні роботи у квартирі, спільно розпоряджалися коштами. ОСОБА_4 мав лише пенсійне забезпечення, а вона продовжувала працювати, а тому ОСОБА_4 фактично перебував на її утриманні. ОСОБА_4 переніс інсульт внаслідок чого довго хворів та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Його похованням займалася лише вона. Спадкоємців першої черги у ОСОБА_4 не було. Із родичів у нього залишилися двоюрідна сестра ОСОБА_3 та племінниця ОСОБА_1 . Відповідачка ОСОБА_3 визнала, що позивачка була дружиною ОСОБА_4 і має право на спадкування після смерті ОСОБА_4 . В процесі розгляду справи вона дізналася, що племінниця померлого ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, хоча ні вона, ні ОСОБА_4 не підтримували з нею відносин. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 1993 року по день його смерті та встановити їй право на спадкування, як спадкоємцю другої черги.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Надано ОСОБА_2 право на спадкування після спадкодавця ОСОБА_4 разом із спадкоємцями другої черги.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 . Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково вважав доведеним факт проживання ОСОБА_2 разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , виходячи із наданої позивачкою довідки ОСББ «Авіатор-94», спільних фотознімків, доказів понесених витрат на поховання ОСОБА_4 , показів свідків, а також з факту перебування в розпорядженні позивачки особистих документів ОСОБА_4 , оскільки вказані документи, фотознімки та покази свідків не підтверджують факту ведення ОСОБА_2 спільного господарства разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , наявність у них спільного бюджету, та не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації.

В судовому засіданні адвокат Погорілий В.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Кісь А.Б., яка діє в інтересах ОСОБА_2 та приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання ОСОБА_3 , приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Цвинтарна І.О. не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , актовий запис про смерть №177 від 12 квітня 2023 року, місце смерті: Львівська область м. Городок (а.с. 8).

При цьому ОСОБА_4 за життя заповіту не залишив.

З матеріалів спадкової справи №96/2023 вбачається, що спадкоємців першої черги за законом у померлого немає. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 звернулися позивачка ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 .

Також, встановлено, що спадкоємцями за правом представлення щодо майна померлого ОСОБА_4 є відповідачка ОСОБА_3 , проте, вона своє право на подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_4 не реалізувала.

Посилаючись на те, що вона упродовж 30 років проживала разом з ОСОБА_4 , перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках, без реєстрації шлюбу, перед смертю ОСОБА_4 переніс інсульт, після чого довго хворів та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, ОСОБА_2 порушила перед судом питання про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 1993 року по день його смерті та встановлення її права на спадкування, як спадкоємця другої черги.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, допитавши свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , встановив факт проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, та надав ОСОБА_2 право на спадкування після спадкодавця ОСОБА_4 разом із спадкоємцями другої черги.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до положень ст.ст. 1261-1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_2 зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1 . (а.с. 6-7)

Відповідно до довідки ОСББ «Авіатор-94» та пояснень сторін ОСОБА_4 з 2002 року був зареєстрований з 2002 року у м. Біла Церква, але фактично він проживав до дня смерті в АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_2 (а.с.12).

При цьому ОСОБА_4 мав захворювання: хронічну серцево-судинну недостатність ІІІ ст. та атеросклеротичний кардіосклероз, внаслідок чого й помер. Час між початком захворювання і смертю близько трьох років. Наведене підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №3 від 10 квітня 2023 року (а.с.11).

Після смерті саме ОСОБА_2 і займалася похованням ОСОБА_4 (а.с.13.)

В суді першої інстанції позивачка ОСОБА_2 пояснила, що вона проживала із ОСОБА_4 , як подружжя, в одному помешканні 15 років, вони вели спільно господарство, мали спільний бюджет, робили ремонт в квартирі де проживали в АДРЕСА_1 , а також, робили ремонт в квартирі, що належала ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 , їздили разом відпочивати, неодноразово були в Карпатах на відпочинку. Щороку вона разом з ОСОБА_4 на весні приїздили в м. Біла Церква, завжди прибирали на кладовищі, доглядали могили його родичів. 3-4 рази на рік ОСОБА_4 їздив до м. Біла Церква і майже завжди його супроводжувала вона. В грудні 2021 року ОСОБА_4 переніс інсульт, тривалий час лікувався, відновлював стан, погано ходив. Вона самостійно його доглядала, допомагала виконувати всі призначення лікарів, наймала реабілітолога, який приїздив зі Львова. Ніхто з родичів не допомагав доглядати і виходжувати після інсульту ОСОБА_4 . Більше 12 років ОСОБА_4 не спілкувався з племінницею ОСОБА_1 , бо між ними давно виник конфлікт. Ніяких домовленостей з родичами з приводу свого майна ОСОБА_4 не мав. Вона і ОСОБА_4 підтримували родинні відносини з ОСОБА_3 . Інших жінок в ОСОБА_4 не було, на постійній основі ОСОБА_4 переїхав проживати в квартиру до неї в травні 2008 року і з того часу вони не розлучалися, аж до смерті ОСОБА_4 . Вона ж і займалася організацією поховання ОСОБА_4 , сповістила близьких і знайомих про смерть, зателефонувала і повідомила ОСОБА_3 про смерть її брата, про дату поховання та просила повідомити інших родичів, з якими контактів у неї не було.

Відповідачка ОСОБА_3 , яка була допитана судом як свідок, показала, що її двоюрідний брат ОСОБА_4 проживав однією сім`єю з позивачкою ОСОБА_2 , вони разом приїздили в м. Біла Церква. Вони завжди зустрічалися на поминальні дні на кладовищі, спілкувалися, ходили в гості до неї. З кінця 1990-х років ОСОБА_4 почав приїздити в м. Біла Церква разом з ОСОБА_2 , відносився до неї, як до своєї дружини. Всі родичі знали, що ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_4 . Також, зі слів самого ОСОБА_4 їй було відомо, що він не спілкувався з племінницею через майновий спір, бо ОСОБА_4 власним коштом допоміг своїй племінниці, переоформив документи успадкованої квартири на племінницю, яка не віддала своєму дядьку його частки. Позивачка в телефонній розмові повідомила її, що ОСОБА_4 переніс інсульт, тяжко хворий, розповідала про лікування.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 , яка проживала по сусідству з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в м. Городок Львівської області, суду показала, що 30 років знайома з позивачкою, знає, що ОСОБА_4 був військовим, разом служив з ОСОБА_2 , а потім вони почали разом проживати в цивільному шлюбі, вели спільно господарство, разом їздили відпочивати на море, в Карпати, часто їздили в м. Біла Церква, де ОСОБА_4 , мав майно, родичів, і де захоронені його батьки. ОСОБА_4 хворів, переніс інсульт, лежав в госпіталі, потім позивачка ОСОБА_2 наймала реабілітолога, який приїздив зі Львова . Позивачка повністю займалася здоров`ям свого чоловіка, належно доглядала його. В грудні 2021 року ОСОБА_4 захворів, переніс інсульт з тяжкими наслідками, був в госпіталі, а потім вдома. Обставини інсульту і процес лікування свідку відомо, оскільки чоловік свідка теж приблизно в один період із ОСОБА_4 лікувалися в госпіталі і ОСОБА_5 часто зустрічала позивачку та спілкувалася з нею з даного приводу.

В свою чергу відповідачка ОСОБА_1 не спростувала в належний спосіб позиції позивачки та не довела того, що померлий ОСОБА_4 мав інше місце проживання, чи іншу сім`ю, мав окремий бюджет та самостійно піклувався про себе, чи мав задовільний стан здоров`я, а його поховання було організоване зусиллями інших осіб.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 , показала лише те, що зі слів родичів знає, що у дядька ОСОБА_4 було дві жінки і обидві на ім`я « ОСОБА_2 », але в м. Біла Церква він приїздив з ОСОБА_2 , бо вона була молодша і її краще сприймала бабуся. Вона в дитячому віці бачила ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір, на похоронах була присутня позивачка ОСОБА_2 , але похованням матері ОСОБА_1 , займався ОСОБА_4 , як брат померлої. При цьому вона не була в м. Городок, де мешкав ОСОБА_4 , жодного разу, а також не була присутня на похованні дядька, і не приїздила на могилу пізніше. Про смерть ОСОБА_4 їй повідомила ОСОБА_3 . Також, ОСОБА_1 підтвердила, що 12 років не спілкувалася з ОСОБА_4 , все про життя дядька їй відомо зі слів родичів, зокрема, тітки ОСОБА_3 .

Допитана судом свідок ОСОБА_8 , яка перебуває в родинних відносинах із відповідачкою ОСОБА_1 , показала, що ОСОБА_4 приїздив зі Львову , декілька разів вони зустрічалися на поминальні дні на кладовищі, він був разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 , яку свідок бачила 15 років тому. Свідок, надаючи суду покази, не могла визначитися, чи ОСОБА_2 є співмешканкою ОСОБА_4 , чи супроводжуючою особою.

Разом з тим, свідок ОСОБА_8 не навела обставин, які б спростовували факт спільного проживання позивачки разом з ОСОБА_4 однією сім`єю.

На підтвердження факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю позивачка ОСОБА_2 також надала суду фотознімки за різний період часу, на яких вона зображена разом з ОСОБА_4 .

В розпорядженні позивачки ОСОБА_2 перебувають оригінали документів, що належали померлому спадкодавцю ОСОБА_4 , зокрема, договір дарування квартири, технічна документація на квартиру, договір про пенсійний депозит (а.с.14-18).

Також, як було встановлено, саме ОСОБА_2 займалася похованням ОСОБА_4 та понесла всі витрати.

Незадовго до смерті ОСОБА_4 переніс інсульт, у зв`язку з чим потребував постійного лікування та догляду. ОСОБА_2 забезпечувала йому догляд та реабілітацію. При цьому відповідачка ОСОБА_1 не проявляла цікавості до життя ОСОБА_4 та не надавала йому будь-якої допомоги, що було підтверджено нею у суді.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту її проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, та надання їй права спадкування разом із спадкоємцями другої черги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції було надано належну оцінку наданим сторонами доказам та показам свідків.

Колегія суддів не убачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2024 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: