ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/385/24
Єдиний унікальний номер справи: 2110/7844/12
Головуючий у першій інстанції Ратушна В.О.
Доповідач Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

23 жовтня 2024 року

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів Базіль Л.В.,

Приходько Л.А.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Херсонської міської ради на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності

встановив:

21 грудня 2012 року Дніпровський районний суд м.Херсона ухвалив у зазначеній справі заочне рішення.

13 вересня 2024 року Херсонська міська рада звернулася з апеляційною скаргою на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року та просила поновити пропущений процесуальний строк, посилаючись на те, що її представник не брав участі у розгляді справи, проте суд першої інстанції вирішив питання про визнання права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці Херсонської міської ради, а тому остання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Про наявність оскаржуваного судового рішення стало відомо з ЄДРСР.

Від позивача ОСОБА_1 надійшло заперечення на клопотання Херсонської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження, просила відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року з огляду на те, що апелянту достовірно відомо про існування оскаржуваного судового рішення протягом тривалого часу, а саме з 16.07.2014 року

Ухвалою апеляційного суду від 30 вересня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку протягом десяти днів з дня вручення відповідної ухвали для звернення до суду із вмотивованим клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду, із наданням доказів поважності причин пропуску процесуального строку, та доказів сплати судового збору у розмірі 450 грн

В електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС скаржник отримав повідомлення про надходження ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у цій справі у неробочий час, а саме: 30.09.2024 року о 19 годині 00 хвилин, а тому 10-денний строк для усунення недоліків апеляційної скарги слід рахувати з 01.10.2024 року.

Однак, Херсонська міська рада вказані в ухвалі недоліки до теперішнього часу не усунула. Заяв про поновлення строку, про продовження строку на усунення недоліків або інших клопотань, пов`язаних з апеляційною скаргою, від скаржника до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підписана 04 листопада 1950 року та ратифікована Україною 17 липня 1997 року, гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Усталеною практикою ЄСПЛ закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні від 08 січня 2008 року у справі «Скорик проти України», заява № 32671/02, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів особи.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України», заява № 50966/99).

За правилами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Питання поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано положеннями статті 127 ЦПК України, згідно з частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи зі змісту статті 354 ЦПК України клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. При чому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі №926/1037-б/15, від 14 червня 2022 року у справі №904/3541/15, від 14 липня 2022 року у справі №2-6491/08).

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 89 ЦПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 1 частини другої статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, її розгляд відбувся 21 грудня 2012 року із постановленням заочного рішення.

Херсонська міська рада не брала участі у розгляді справи, проте з долучених до заперечень ОСОБА_1 документів вбачається, що остання ще 16.07.2014 року звернулася до Херсонської міської ради з письмовим клопотанням №114-2786-15 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , більшої площі за рахунок визнання за нею права власності на майно відповідно до судового рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року.

Крім того, в приписі про усунення перешкод вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, складених 29.11.2016 головним спеціалістом управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради, а також в постанові про адміністративне правопорушення №97/929/01-24 від 05.12.2016 року, складеній начальником управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради міститься посилання про те, що право власності на терасу літ.а 144,2 кв.м належить ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 24.01.2022 року представник Херсонської міської ради Табакар В. звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, з якими був ознайомлений 31.01.2022 року (а.с.35).

Частина друга статті 358 ЦПК України не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну чи касаційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 358 ЦПК України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами ЦПК України.

Враховуючи предмет спірних правовідносин (право власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці, що належить Херсонській міській раді), а також долучені ОСОБА_1 до заперечень на клопотання Херсонської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження документи, зокрема, звернення ОСОБА_1 до Херсонської міської ради від 16.07.2014 року, приписи, акти перевірки, постанова про адміністративне правопорушення, складені співробітниками управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради протягом листопада - грудня 2016 року, то твердження Херсонської міської ради про необізнаність з оскаржуваним судовим рішенням піддається обґрунтованому сумніву.

Крім того, 31.01.2022 року представник апелянта був ознайомлений з текстом судового рішення, проте лише 13 вересня 2024 року, тобто більше ніж через два роки, Херсонська міська рада подала на зазначене рішення апеляційну скаргу, обґрунтувавши пропуск строку на апеляційне оскарження, тим, що участі у розгляді справи не брала, про наявність оскаржуваного судового рішення стало відомо з ЄДРСР.

Отже, в сукупності надані докази не відповідають критерію достатності, а відповідно, особою, що подає апеляційну скаргу, не виконано обов`язку по доказуванню, передбаченого частиною першою статті 81 ЦПК України

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Херсонська міська рада звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року більше ніж через 10 років після набрання ним законної сили.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Тобто, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України)

Згідно пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи, що доводи наведені в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження не підтверджуються наявними доказами, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Херсонської міської ради на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року слід відмовити.

Керуючись статтями 357, 358 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Херсонської міської ради на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року.

Апеляційну скаргу та додані до неї матеріали повернути особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді: Л.В.Базіль

Л.А.Приходько