Номер провадження: 22-з/813/323/24
Справа № 504/724/15-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
26.09.2024 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л. М., Сегеди С.М.,
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.08.2015, у складі судді Доброва П.В.,
В лютому 2015 ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.08.2015 позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено: рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.08.2015 скасовано в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.08.2015 в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 змінено: стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у період з 24.05.2015 та надалі з 08.07.2017 не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою цього ж суду від 21.06.2024 виправлено описку у резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 та ухвалено вважати правильною дату початку стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

28.06.2024 через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_2 подав заяву, у якій просить суд ухвалити додаткове рішення у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в сумі:

- 1642,61 грн. судовий збір за подачу апеляційної скарги;

- 5000,00 грн. витрати на правничу допомогу.

В судове засідання, призначене на 26.09.2024 сторони не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Від ОСОБА_2 надійшло клопотання, у якому останній просить суд провести розгляд справи у його відсутність та відсутність його представника. Вимоги, викладені в заяві про ухвалення додаткового рішення підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За положенням ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, за подання апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п.п. б, в п.4 ч.1 ст. 382 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 1610,40 грн., що підтверджується квитанцією № від 24.04.2023 (а.с. 79 зворот).

Разом з тим, згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема, у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подачу позову до суду відповідно п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», витрати, понесені ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги у вигляді судового збору у розмірі 1 610,40 грн., слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно ч.6 ст.141 ЦПК України.

Разом з тим, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі вказаної норми Закону України «Про судовий збір», однак не звільнена від сплати інших судових витрат, зокрема від сплати витрат на професійну правничу допомогу.

Так, звертаючись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_2 також просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч.3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищевказаної норми, ОСОБА_2 одночасно із поданням апеляційної скарги заявлено вимогу про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 (п`ять тисяч) грн.

Отже вимоги щодо строків подання доказів понесених судових витрат ОСОБА_2 витримано.

Судом також встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.03.2023 між адвокатом Єфименко Н.В. та клієнтом ОСОБА_5 , яка діє від імені ОСОБА_2 , укладено Договір про надання правової допомоги №07-03-23/ц, згідно п.п.1.1.1. якого, предметом договору є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта у судах України всіх інстанцій в будь якому статусі з метою захисту немайнових прав, відновлення батьківства над неповнолітніми дітьми, припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості по аліментах.

Відповідно до п. 1.2 вищевказаного договору, надання правової допомоги здійснюється у наступних формах:

1.2.1. консультації;

1.2.2. надання адвокатських запитів, заяв, скарг, звернень від імені Клієнтів;

1.2.3. складання процесуальних документів, визначених ЦПК України;

1.2.4. надання правової допомоги у цивільному провадженні та безпосередня участь адвоката в судовому засіданні в якості представника Клієнтів;

1.2.5. інші види послуг, які пов`язані з адвокатською діяльністю та виконанням Договору.

Пунктом 3.2. вказаного договору встановлено, що за надання правової допомоги за даним договором, клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у фіксованому розмірі, визначеному за домовленістю сторін.

Отже, сторони визначили фіксований розмір гонорару.

Так, на підтвердження понесених витрат, ОСОБА_2 надано до апеляційного суду:

- копію договору про надання правової допомоги від 29.03.2023 №07-03-23/ц (а.с. 76-77);

- ордер на надання правничої допомоги серія ВН №1225806 від 20.04.2023;

- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 11.04.2023 про сплату 5000,00 грн (а.с. 79).

Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 зазначив, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Як вбачається з матеріалів справи, від ОСОБА_1 заперечень щодо розміру понесених судових витрат до суду надано не було та не доведено неспівмірності даних витрат.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що постановою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена та те, що при прийнятті постанови судом не було вирішено питання розподілу судових витрат, зокрема судового збору та витрат на правову допомогу, стороною позивача не подані заперечення щодо заявленого стороною відповідача розміру витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що понесені відповідачем ОСОБА_2 судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, у вигляді витрат за надання правничої допомоги у розмірі 5 000 грн. підлягають стягненню на підставі ст. 137, 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

При цьому, як встановлено судом, оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подачу позову до суду відповідно п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому витрати, понесені ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги у вигляді судового збору у розмірі 1 610,40 грн, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно ч.6 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 270, 374 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову.

Компенсувати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1610 (одна тисяча шістсот десять) гривен, 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, 00 копійок, понесених в суді апеляційної інстанції.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.10.2024

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

С.М. Сегеда