Справа № 204/281/24
Провадження № 2/204/1490/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат від простроченої суми,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за ставкою 3% річних у розмірі 117 739 грн. 03 коп., інфляційні втрати у розмірі 286 059 грн. 31 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 845 грн. 58 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.02.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2007-028, за яким останній отримав кредит на суму 29 900 доларів США на строк до 19.02.2012 року. В якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами, 19.02.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого останній поручився за виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2015 року по справі № 204/1892/15 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 2007-028 від 19.02.2012 року в сумі 1 308 211 грн. 39 коп. Станом на час звернення до суду рішення суду залишається не виконаним, відтак у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідачів на користь позивача інфляційні витрати та 3% річних від суми, що підлягає стягненню за рішенням суду від 17.06.2015 року за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року, у розмірі 403 798 грн. 34 коп., яка складається: заборгованість за інфляційними втратами у розмірі 117 739 грн. 03 коп., заборгованість за 3% річних за користування кредитом у розмірі 286 059 грн. 31 коп.

Ухвалою суду від 26.02.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 26.02.2024 року, а також відповідачам було направлено копію позовної заяви із додатками.

Відповідачі у встановлений судом строк не надали відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

У судовому засіданні встановлено, що 19.02.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 2007-028, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 29 900 доларів США на строк до 19.02.2012 року (а.с. 12-14).

Того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 2007/028, згідно якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_2 зобов`язань по даному кредитному договору (а.с. 17 зворотна сторона).

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2015 року по справі № 204/1892/15 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 2007-028 від 19.02.2012 року в сумі 1 308 211 грн. 39 коп.(а.с. 8-9).

Позивач вказує, що станом на дату звернення із даним позовом до суду відповідачі не виконали рішення суду, звернувся до суду із даним позовом та просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати у розмірі 286 059 грн. 31 коп. та 3% річних у розмірі 117 739 грн. 03 коп. за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року, що разом становить в сумі 403 798 грн. 34 коп. на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно положень ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Таким чином, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні справи суд враховує правову позицію, висловлену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-цвідповідно до якої: Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625ЦК України, дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Позивач визначив період для стягнення 3% річних та інфляційних втрат з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року, з позовом до суду звернувся 15.01.2024 року.

Згідно розрахунку позивача сума інфляційних збитків за час прострочення виконання грошового зобов`язання в період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року становить 286 059 грн. 31 коп., а сума 3 % річних складає 117 739 грн. 03 коп.

Суд приймає до уваги розрахунки, надані позивачем, та вважає їх обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належних і допустимих доказів на спростування вищезазначеного розрахунку та/або свого розрахунку, відповідачі суду не надали.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили та залишилося невиконаним, невиконання грошового зобов`язання є триваючим порушенням, тому, позов АТ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 403 798 грн. 34 грн.

Сума стягнення у цій справі визначається без урахування строків позовної давності, оскільки відповідачами відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України заяв про застосування цих строків суду не надано.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, то з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 4 845 грн. 58 коп., тобто по 2 422 грн. 79 коп. з кожного.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями ст. ст. 526, 610, 612, 624, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 137, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-д, ) до ОСОБА_3 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат від простроченої суми задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості у розмірі 286 059 грн. 31 коп. та три відсотки річних у розмірі 117 739 грн. 03 коп., а всього стягнути 403 798 грн. 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі по 2 422 грн. 79 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська