справа № 2-907/09
провадження № 4-с/492/2/24
УХВАЛА

Іменем України

24 жовтня 2024 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Гусєвої Н.Д.,

при секретарі судового засідання Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засідання скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, зобов`язання державного виконавця вичини дії у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою, в якій просив суд визнати протиправними дії державного виконавця щодо розрахунку виконавчого збору, щодо врахування постанов про накладення штрафу від 06 грудня 2021 року у розмірі 2923,40 грн., від 15 вересня 2022 року у розмірі 6749,30 грн., від 16 вересня 2022 року у розмірі 12022,25 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову «Про результати перевірки законності виконавчого провадження» від 11 квітня 2024 року, а також зобов`язати державного виконавця усунути порушення у виконавчому провадженні № 18138220, посилаючись на те, що усі постанови про накладенні штрафі були винесені у період дії протиправної постанови заступника начальника Арцизького районного відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косенко Л.В. від 06 грудня 2021 року про скасування процесуального документу, яка була судом визнана протиправною, тому всі процесуальні документи винесені у вказаний період є не чинними. Виконавчий збір визначений державним виконавцем становить 15,07 % від визначеної виконавцем заборгованості, замість 10 % суми, що підлягає стягненню. Крім того, постановою «Про результати перевірки законності виконавчого провадження» від 11 квітня 2024 року визнані протиправними дії державного виконавця Косенко Л.В. та доручено державному виконавцю скасувати постанову від 06 грудня 2021 року про скасування процесуального документу, яка вже скасована ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 07 грудня 2022 року, тому відсутні підстави для проведення перевірки щодо зазначеної постанови, у зв`язку з чим скаржник звернувся до суду із зазначеною скаргою.

Заявник ОСОБА_1 , стягувач та її представник про дату, час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд скарги за їх відсутності до суду не подавали, але їх неявка в судове засідання відповідно до вимог частини 2 статті 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Начальник Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Райнова В.Л., дії якої оскаржуються, в судове засідання не з`явилася, але до суду від неї надійшла заява про розгляд скарги за її відсутності.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, дослідивши та оцінивши надані учасниками справи письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

До основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини 3 статті 129 Конституції України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування на всій території України у випадках, установлених міжнародними договорами, згода та обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» (зі змінами, внесеними згідно із Законами України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Із матеріалів справи та копії витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження вбачається, що заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 26 травня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 68-69, 78-79), скаржника по справі, на користь ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн., щомісяця, починаючи стягувати з 02 квітня 2009 року до досягнення дитиною повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а. с. 31). Рішення набрало законної сили.

24 листопада 2009 року Арцизьким районним судом Одеської області на підставі вищевказаного рішення був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини (т. 2 а. с. 53).

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області Корольовою І.В. винесено постанову від 19 березня 2010 року про відкриття виконавчого провадження № 18138220 із примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа (т. 2 а. с. 54).

Постановою заступниці начальника Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Косенко Л.В. від 15 вересня 2021 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-907/09, виданого Арцизьким районним судом Одеської області 24 листопада 2009 року (т. 2 а. с. 140).

06 грудня 2021 року заступницею начальника Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Косенко Л.В. винесені постанови: про накладення штрафу у розмірі 2923,40 грн. (т. 2 а. с. 16); 15 вересня 2022 року у розмірі 6479,30 грн. (т. 2 а. с. 4); 16 вересня 2022 року про накладення штрафу у розмірі 12022,25 грн. (т. 2 а. с. 15); 06 грудня 2021 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 6546,71 грн. (т. 2 а. с. 174).

06 грудня 2021 року заступницею начальника Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косенко Л.В. на підставі абзацу 4 частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про скасування процесуального документа, а саме постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 вересня 2021 року (т. 2 а. с. 142).

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року визнано неправомірною та скасовано постанову від 06 грудня 2021 року про скасування процесуального документу, винесену заступницею начальника Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косенко Л.В. в рамках виконавчого провадження № 18138220, з примусового виконання виконавчого листа № 2-907/09, виданого 24 листопада 2009 року Арцизьким районним судом Одеської області (т. 2 а. с. 206-208).

11 квітня 2024 року начальником відділу Арцизького районного відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Райнова В.Л. винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою визнано дії заступника начальника Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косенко Л.В. при виконанні виконавчого провадження № 18138220 з примусового виконання виконавчого листа № 2-907/09, виданого 24 листопада 2009 року Арцизьким районним судом Одеської області такими, що винесені з порушенням вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5); доручено державному виконавцю Райновій В.Л. скасувати постанову від 06 грудня 2021 року про скасування процесуального документу, винесену заступником начальника ОСОБА_4 в рамках виконавчого провадження № 18138220 з примусового виконання виконавчого листа № 2-907/09, виданого 24 листопада 2009 року Арцизьким районним судом Одеської області; доручено державному виконавцю Райновій В.Л. скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 15 вересня 2021 року, винесену заступником начальника ОСОБА_4 в рамках виконавчого провадження № 18138220 з примусового виконання виконавчого листа № 2-907/09, виданого 24 листопада 2009 року Арцизьким районним судом Одеської області (т. 2 а. с. 10-14).

Щодо визнання протиправної та скасування постанови від 11 квітня 2024 року № 18138220 про результати перевірки законності виконавчого провадження суд зазначає наступне.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює примусове виконання в Україні, є Закон України «Про виконавче провадження».

На виконання положень Закону України «Про виконавче провадження» Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція).

Частиною 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Також питання контролю за вчиненням державним виконавцем виконавчих дій з боку начальника відповідної виконавчої служби законодавцем регламентовано і розділом XII Інструкції, в абзаці 9 пункту 7 якого визначено, якщо посадовою особою, зазначеною в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому пункту 1 цього розділу, прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується).

З аналізу зазначених норм чинного законодавства безспірним є той факт, що начальник відповідного відділу державної виконавчої служби, здійснюючи контроль за прийнятим відповідним державним виконавцем рішенням у межах конкретного виконавчого провадження, за результатами перевірки має право скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частини), про що зазначає у резолютивній частині відповідної постанови.

Порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження визначений також у розділі ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Так, у пункті 1 цього розділу зазначено, що начальник відділу державної виконавчої служби має право перевірити законність виконавчого провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

У пункті 2 встановлено, що посадові особи, зазначені у пункті 1цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби про проведення перевірки законності виконавчого провадження надається в письмовій формі.

Судом встановлено, що постановою начальника відділу Арцизького районного відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Райнової В.Л. від 11 квітня 2024 року доручено державному виконавцю Райновій В.Л. скасувати постанову від 06 грудня 2021 року про скасування процесуального документу, винесену заступником начальника ОСОБА_4 в рамках виконавчого провадження № 18138220 з примусового виконання виконавчого листа № 2-907/09, виданого 24 листопада 2009 року Арцизьким районним судом Одеської області.

Однак, як вбачається з ухвали Арцизького районного суду Одеської області від 21 листопада 2022 року, яка набрала законної сили 07 грудня 2022 року, постанову від 06 грудня 2021 року про скасування процесуального документу, винесену заступницею начальника Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косенко Л.В. в рамках виконавчого провадження № 18138220, з примусового виконання виконавчого листа № 2-907/09, виданого 24 листопада 2009 року Арцизьким районним судом Одеської області, яку начальник вказаного відділу доручила скасувати вже скасована у судовому порядку та не підлягає повторному скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи скаржника про неправомірність дій начальника відділу державної виконавчої служби є обґрунтованими та доведеними, встановлені судом обставини та досліджені матеріали справи свідчать про неправомірні дії начальника відділу державної виконавчої служби, які полягають у винесенні постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 11 квітня 2024 року, якою начальником відділу скасована постанова від 06 грудня 2021 року про скасування процесуального документу, оскільки зазначена постанова була скасована у судовому порядку.

Отже, рішення начальника відділу, прийняте за результатами перевірки виконавчого провадження в порядку статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», порушує права боржника, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скарги в цій частині.

Щодо вимог ОСОБА_1 про зобов`язання начальника Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Райнову В.Л. усунути порушення у виконавчому провадженні № 18138220 і повідомити ОСОБА_1 про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги суд зазначає наступне.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, відповідно законом не вимагається винесення ще і окремого судового рішення щодо зобов`язання виконавця вчиняти ці ж самі заходи.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Суд не вправі перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції державного виконавця, вказуючи на те, яке саме рішення він має прийняти, а тому відсутні належні процесуальні підстави для зобов`язання державного виконавця вчинити такі дії.

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі змістом зазначених норм ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється для захисту саме порушених прав чи свобод скаржника.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги скарги про зобов`язання державного виконавця усунути порушення у виконавчому провадженні № 18138220 і повідомити ОСОБА_1 про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги не підлягають задоволенню, оскільки дана вимога фактично зводиться до прохання суду зобов`язати вищевказаного державного виконавця виконувати ті функції, які вона і покликана здійснювати відповідно до законодавства, а тому відсутні належні процесуальні підстави для зобов`язання державного виконавця вчинити зазначені скаржником дії.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку скарга у зазначеній частині не підлягає задоволенню.

Щодо визнання протиправними дій державного виконавця щодо розрахунку виконавчого збору та врахування постанов про накладення штрафу від 16 вересня 2022 року у розмірі 12022,25 грн., від 15 вересня 2022 року у розмірі 6479,30 грн., від 06 грудня 2021 року у розмірі 2923,40 грн. при визначенні суми заборгованості у ВП № 18137220 суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У поданій до суду скарзі ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії державного виконавця щодо розрахунку виконавчого збору та врахування постанов про накладення штрафу від 16 вересня 2022 року у розмірі 12022,25 грн., від 15 вересня 2022 року у розмірі 6479,30 грн., від 06 грудня 2021 року у розмірі 2923,40 грн. при визначенні суми заборгованості у ВП № 18137220.

Частиною 2 статті Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що дії державного виконавця, які ОСОБА_1 оскаржує, оформлені відповідними постановами про стягнення виконавчого збору та про накладення штрафів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2024 року (справа № 755/9542/22 провадження № 61-6953св23) колегія суддів дійшла висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), і підстав для відступлення від неї не вбачається.

З огляду на вказані вимоги скарги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки усі оскаржувані заявником постанови стосуються витрат виконавчого провадження та стягнення штрафів, накладених державним виконавцем.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Отже, з урахуванням наведених висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного, суд дійшов висновку про закриття провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій державного виконавця щодо розрахунку виконавчого збору та врахування постанов про накладення штрафу від 16 вересня 2022 року у розмірі 12022,25 грн., від 15 вересня 2022 року у розмірі 6479,30 грн., від 06 грудня 2021 року у розмірі 2923,40 грн. при визначенні суми заборгованості у ВП № 18137220, оскільки вказані вимоги мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

На підставі статей 19, 129, 129-1 Конституції України, статтями 1, 2, 3, 5, 18, 39, 74 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 211, 247, 258-261, 353-355, 447-451, 453 ЦПК України, суд, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову «Про результати перевірки законності виконавчого провадження» від 11 квітня 2024 року, винесену державним виконавцем Арцизького районного відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Райновою Веронікою Леонідівною в рамках виконавчого провадження № 18138220, з примусового виконання виконавчого листа № 2-907/09, виданого 24 листопада 2009 року Арцизьким районним судом Одеської області.

У задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця Арцизького відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Райнову Вероніку Леонідівну вчинити певні дії - відмовити.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій державного виконавця щодо розрахунку виконавчого збору та врахування постанов про накладення штрафів при визначенні суми заборгованості у ВП № 18137220 закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому наявної ухвали суду.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Гусєва Н.Д.