Провадження № 2/595/87/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Тхорик І.І.,

з участю секретаря судового засідання Боднара М.Г.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних втрат,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» суму 3 % річних в розмірі 138725,97 грн, суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 741874,01 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 13209,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 16 січня 2008 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким ОСОБА_3 отримала кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 170 000,00 зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 13,25 % річних. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №1, відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту №0. 26 грудня 2012 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа №2-7924/11) вирішено стягнути із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» борг за кредитним договором №0 від 16.01.2008 в сумі 1540048,93 грн, а також сплаченого позивачем державного мита та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення. У зв`язку з наведеним зазначає, що сума 3 % річних, інфляційних втрат, понесених ТОВ «Кей-Колект» внаслідок прострочення ОСОБА_3 сплати заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області згідно з розрахунком суми 3 % річних за період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2023 року (включно) за прострочення сплати заборгованості, сума 3 % річних становить 138725,97 грн. Також згідно з розрахунком суми інфляційних втрат за період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2023 року (включно), понесених внаслідок прострочення заборгованості, сума інфляційних втрат становить 741874,01 грн. Відтак, сума заборгованості, а саме 3 % річних та інфляційних втрат Шеремети Г.Я. перед ТОВ «Кей-Колект» становить 880599,98 грн. За наведених обставин просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 , про стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних втрат передано на розгляд до Бучацького районного суду Тернопільської області.

18 грудня 2023 року ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

20 лютого 2024 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Притули О.Б., надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність. Відзив мотивує тим, що відповідач заперечує проти позову в повному обсязі. Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2012 року вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» борг за кредитним договором № в сумі 1540048,93 грн. Доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, в тому числі після ухвалення судового рішення, в рамках відкритого виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного судового рішення, стороною позивача не надано. Разом з тим, на виконання вказаного вище рішення представником ТОВ «Кей-Колект» було отримано виконавчий лист №2-7924/11. Однак, у встановлений законом строк стягувач ТОВ «Кей-Колект» не скористався своїм правом на пред`явлення виконавчого документа до виконання. Так, ТОВ «Кей-Колект» зверталося до Тернопільського міськрайонного суду про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання. Разом з тим, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25.08.2021 у справі № 2-7924/11 у задоволенні вказаної заяви ТОВ «Кей-Колект» відмовлено. Вказаною ухвалою суд визнав, що стягувачем без поважних причин пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 2-7924/11 за рішенням суду від 26.12.2012. З огляду на викладене, вважає, що стягувач втратив можливість на примусове виконання рішення, не вчинивши усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, а відтак зобов`язання між сторонами, яке виникло на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16.12.2008 припинилося, у зв`язку з неможливістю його виконання. Вважає, що за вказаних обставин, обов`язок щодо виконання кредитного договору було трансформовано на обов`язок із виконання судового рішення, яким стягнуто кредитну заборгованість, та можливість виконання якого стягувач втратив, пропустивши строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання. Таким чином має місце припинення об`єктивного права вимагати виконання зобов`язання за договором у примусовому порядку, а відтак основне зобов`язання ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту №0 перед АТ «Комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» є припиненим, у зв`язку з чим вимога про стягнення 3 % річних та сум інфляційних втрат, нарахованих на вказане основне зобов`язання, також є безпідставною. Окрім наведеного, позивач просить стягнути з відповідача за прострочення сплати заборгованості суму 3 % річних та суму інфляційних втрат за період з 01.09.2020 року по 31.08.2023 року, посилаючись на ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом із тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення сплати боргу визначено всупереч вимогам п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Зважаючи на викладене, вважає позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних втрат таким, що до задоволення не підлягає, у зв`язку з чим просить відмовити у позові в повному обсязі.

20 лютого 2024 року від представника позивача ТОВ «Кей-Колект» Вишневської О.І. на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, в якому вона просить збільшити розмір позовних вимог, а саме стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ТОВ «Кей-Колект» суму 3% річних в розмірі 226718,10 грн, суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 747688,56 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 13209,00 грн. Заявлене клопотання мотивує тим, що позивач має право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних з 02.04.2017, тобто в межах трирічного строку з початку дії карантину, до 23.02.2022, тобто, до початку дії в Україні режиму воєнного стану, на підставі закону та у межах строку позовної давності. Так, нарахування 3% річних та інфляційних втрат згідно ст.625 ЦК України здійснюєтьсяв межах строку загальної позовної давності у три роки.Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актівУкраїни, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічнихгарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набравчинності з 02 квітня 2020 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК Українидоповнено пунктом 12 такого змісту: «під час дії карантину, встановленого КабінетомМіністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу,продовжуються на строк дії такого карантину».Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, що діяв до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хв. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ, що набрав чинності з 17 березня 2022 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктами 18, 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, починаючи з квітня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. Отже, позивач має право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних з 02 квітня 2017 року, тобто в межах трирічного строку з початку дії карантину, до 23 лютого 2022 року, тобто до початку дії в Україні режиму воєнного стану, а тому такі нарахування здійснено на підставі закону та у межах строку позовної давності. За таких обставин, вважає, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ТОВ «Кей-Колект» підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 747 688,56 грн та три відсотки річних від простроченої суми за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 226 718,10 грн.

26 лютого 2024 року від представника позивача ТОВ «Кей-Колект» Вишневської О.І. на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект». Відповідь мотивує тим, що з твердженнями, викладеними відповідачем у відзиві на позовну заяву, сторона позивача не погоджується, оскільки пропуск строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та наявність рішення суду про відмову стягувачу у поновленні вказаного строку, як підстави для припинення зобов`язання, норми глави 50 ЦК України «Припинення зобов`язання» не передбачають. З огляду на наведене, пропуск стягувачем строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа не є підставою визнання зобов`язання припиненим, оскільки пропуск такого строку позбавляє стягувача права задовольнити свої вимоги в порядку судового примусу шляхом примусового стягнення заборгованості на підставі судового рішення в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». Проте, це не є передбаченою ЦК України підставою для припинення зобов`язаннь за кредитним договором, не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку. Також звертає увагу, що ні ЗУ «Про виконавче провадження» ні ЦПК України не обмежують право стягувача на повторне звернення до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, навіть у випадку, якщо стягувач звертався з подібною заявою і йому було відмовлено в її задоволенні.

Ухвалою суду від 27 березня 2024 року заяву про збільшення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних втрат залишено без руху,надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме позивачу необхідно було додатково сплатити судовий збір в розмірі 1125,68 грн (1407,10 Х 0,8) та подати до суду оригінал документу про сплату судового збору.

02 квітня 2024 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про усунення недоліків разом з платіжною інструкцією АТ «Укрсиббанк», згідно якої ТОВ «Кей-Колект» перерахувало в дохід держави судовий збір в розмірі 1125 грн 68 коп.

Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року прийнято заяву представника позивача ОСОБА_4 , про збільшення розміру позовних вимог по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних втрат. У подальшому вирішено розглядати справу з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

28 травня 2024 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Притули О.Б., надійшли письмові пояснення щодо збільшення позовних вимог, в яких вона зазначає, що позов ТзОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних втрат, з урахуванням збільшення позовних вимог, є таким, що не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим просить відмовити у позові в повному обсязі, в тому числі за наслідками спливу позовної давності. Вважає, що стягувач скористався відповідним способом захисту щодо стягнення як основної суми зобов`язання, так і нарахувань за договором та мав можливість примусового виконання рішення, однак не вчинив усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення. Посилається на постанову КЦС ВС від 28.09.2021 у справі №759/4755/19, згідно якої вбачається, що якщо кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум передбачених ст. 625 ЦК України за останні три роки до моменту пред`явлення позову. Вважає, що посилання позивача на постанову ВС від 07.09.2022 щодо продовження строків на час дії картину є необгрунтованим, оскільки дана постанова не є релевантною до даних правовідносин. Так, у згаданому правовому висновку мова йде про продовження строків позовної давності на стягнення основної суми заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом та пені, тобто натурального зобов`язання. Позивач звернувся з даним позовом 19.02.2024. Відтак, нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 здійснено та заявлено з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявляє та просить застосувати наслідки спливу позовної давності, на підставі чого відмовити в позові. Зважаючи на викладене, вважає позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних втрат з урахуванням збільшення позовних вимог таким, що до задоволення не підлягає, у зв`язку з чим просить відмовити у позові в повному обсязі, в тому числі за наслідками спливу позовної давності.

Ухвалою суду від 28 травня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Притули О.Б. про витребування доказів, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (01103, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12, офіс 94/1) оригінал договору про надання споживчого кредиту №0, укладеного 16 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 . Закрито підготовче провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 , про стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних втрат та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

26 серпня 2024 року представник відповідача, адвокат Притула О.Б. направила на адресу суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що твердження позивача щодо нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період на який, нібито, продовжився строк позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки такі норми не передбачають продовження дії строків для нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Вказаний п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який доповнено наступним змістом: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину» стосується та регулює продовження строків загальної та спеціальної позовної довності, передбачених статтями 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України. Однак дана норма жодним чином не визначає продовження строку для нарахування інфляційних втрат та 3% річних. На цій підставі представник відповідача просить відмовити в позові у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 , у судовому засіданні позов підтримав та просив такий задовольнити з підстав, наведених у ньому та у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_2 , будучи присутньою в судовому засіданні, просила відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові документи, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно договору про надання споживчого кредиту №0 від 16 січня 2008 року такий укладено між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є позивач ТОВ «Кей-Колект», та ОСОБА_3 і згідно якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 170000,00 доларів США, що станом на день укладення договору еквівалентно 858500,00 грн., а ОСОБА_3 зобов`язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити плату за кредит у порядку і на умовах визначених в даному Договорі.

Відповідно до п.1.2.2 Договору кредиту №0 від 16.01.2008, позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 15.01.2019, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2012 року (справа №2-7924/11) задоволено позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект», стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код: 37825968) борг за кредитним договором № 0 від 16.01.2008 в сумі 1540048 (Один мільйон п`ятсот сорок тисяч сорок вісім) гривень 93 коп. Окрім того, стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код: 37825968) 1700 гривень сплаченого позивачем державного мита та 120 гривень витрат понесених на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2021 року у справі №2-7924/11 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Кей-Колект» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання в цивільній справі №2-7924/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту.

Згідно довідки ТОВ «Кей-Колект» №13/02/2024/735514/1 від 13 лютого 2024 року, станом на 13 лютого 2024 року заборгованість ОСОБА_3 за договором кредиту №0 від 16 січня 2008 року не погашена.

Слід зазначити, що у статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 у справі №908/1394/17, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Як слідує з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2012 року (справа №2-7924/11), у ОСОБА_3 існує грошове зобов`язання перед ТОВ «Кей-Колект», доказів виконання якого відповідачем надано не було, тому суд констатує, що позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Зазначене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, що викладені у постанові від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19, провадження № 61-14506св20.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

У справі № 757/44680/15-ц, яка переглядалась об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, судами попередніх інстанцій встановлені обставини щодо спливу позовної давності за вимогами кредитора про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за його користування і судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову про їх стягнення, тому колегія суддів касаційного суду вважала вказане зобов`язання натуральним і дійшла висновку про відсутність у кредитора права нараховувати суми, визначені статтею 625 ЦК України.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2012 року (справа №2-7924/11) задоволено позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект», стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код: 37825968) борг за кредитним договором № 0 від 16.01.2008 в сумі 1540048 (Один мільйон п`ятсот сорок тисяч сорок вісім) гривень 93 коп. Окрім того, стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код: 37825968) 1700 гривень сплаченого позивачем державного мита та 120 гривень витрат понесених на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У даній справі відсутні підстави вважати зобов`язання відповідача за кредитним договором № 0 від 16.01.2008 натуральним зобов`язанням, оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2012 року у справі №2-7924/11 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» борг за кредитним договором № 0 від 16.01.2008 в сумі 1540048 (один мільйон п`ятсот сорок тисяч сорок вісім) гривень 93 коп., 1700 гривень сплаченого позивачем державного мита та 120 гривень витрат, понесених на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, тобто вимога кредитора про стягнення заборгованості за кредитом (основним боргом) вже захищена у судовому (примусовому) порядку.

Та обставина, що ТОВ «Кей-Колект» пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не приймається судом до уваги, оскільки вказана обставина не має правового значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Отже, з огляду на наведене, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% річних до повного виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду у справі №2-7924/11, які передбачені ст. 625 ЦК України.

У змінених позовних вимогах представник позивача просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ТОВ «Кей-Колект» суму 3% річних в розмірі 226 718,10 грн, суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 747 688,56 грн, в розрахунку за період з 02 квітня 2017 року по 23.02.2022.

Відповідач ОСОБА_3 , заперечуючи з приводу позовних вимог, окрім іншого, просить застосувати позовну давність до вимог позивача.

Так, позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.

Порядок відліку позовної давності наведено в статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Щодо продовження строків давності на строк дії карантину, необхідно зазначити таке.

Із 12 березня 2020 року на усій території України встановлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину.

Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.

Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22).

У цій справі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 грудня 2012 року №2-7924/11 відповідачем ОСОБА_3 не виконане, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому в позивача право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

З огляду на те, що стягнення сум за статтею 625 ЦК України, з урахуванням заявленої ОСОБА_3 позовної давності, підлягає обрахуванню з урахуванням Закону № 540-ІХ, на момент набрання чинності вказаного Закону (02 квітня 2020 року), прострочені з 02 квітня 2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом № 540-ІХ позовної давності.

Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину.

Також цим Законом Розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Воєнний стан триває в Україні і на даний час.

З огляду на наведене, позивач, звернувшись до суду у вересня 2023 року, в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року, дотримався строків давності.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2024 року в справі № 206/2984/23 (провадження № 61-7249св24).

Враховуючи, що загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача становить 1541868,93 грн, визначаючи розмір інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, суд виходить з наступного розрахунку:

(100,9 : 100) x (101,3 : 100) x (101,6 : 100) x (100,2 : 100) x (99,9 : 100) x (102,0 : 100) x (101,2 : 100) x (100,9 : 100) x (101,0 : 100) x (101,5 : 100) x (100,9 : 100) x (101,1 : 100) x (100,8 : 100) x (100,0 : 100) x (100,0 : 100) x (99,3 : 100) x (100,0 : 100) x (101,9 : 100) x (101,7 : 100) x (101,4 : 100) x (100,8 : 100) x (101,0 : 100) x (100,5 : 100) x (100,9 : 100) x (101,0 : 100) x (100,7 : 100) x (99,5 : 100) x (99,4 : 100) x (99,7 : 100) x (100,7 : 100) x (100,7 : 100) x (100,1 : 100) x (99,8 : 100) x (100,2 : 100) x (99,7 : 100) x (100,8 : 100) x (100,8 : 100) x (100,3 : 100) x (100,2 : 100) x (99,4 : 100) x (99,8 : 100) x (100,5 : 100) x (101,0 : 100) x (101,3 : 100) x (100,9 : 100) x (101,3 : 100) x (101,0 : 100) x (101,7 : 100) x (100,7 : 100) x (101,3 : 100) x (100,2 : 100) x (100,1 : 100) x (99,8 : 100) x (101,2 : 100) x (100,9 : 100) x (100,8 : 100) x (100,6 : 100) x (101,3 : 100) x (101,6 : 100) = 1,484924, відтак 1541868,93 x 1,484,93 = 747 688,56 грн.

Таким чином, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, погодився з ним.

Позивач, визначаючи суму 3% річних, яку просив стягнути з відповідачки, а саме: 226718,10 грн, виходив з розрахунку: 1541868,93 грн (сума заборгованості) х 3% х 1789 (кількість днів прострочення) : 365 (кількість днів у році) = 226718,10 грн.

Проте, суд не повністю погоджується з наведеним вище розрахунком позивача 3% річних, вважає його неточним та наводить власний розрахунок.

Визначаючи розмір 3 % річних боргового зобов`язання, яке становить 1541868,93 грн, суд виходить з наступного розрахунку, беручи до уваги період прострочення грошового зобов`язання з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року (1789 днів прострочення):

1)1541868,93 х 3% х 1004 : 365 : 100% = 127 235,87 грн (за період з 02.04.2017 по 31.12.2019);

2)1541868,93 х 3% х 366 : 366 : 100% = 46 256,07 грн (за період з 01.01.2020 до 31.12.2020);

3)1541868,93 х 3% х 419 : 365 : 100% = 53 099,43 грн (за період з 01.01.2021 до 23.02.2022).

Відтак, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 226591,37 грн (127235,87 грн + 46256,07 грн + 53099,43 грн).

З огляду на вищенаведений судом розрахунок, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3% річних за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, що становить 226591,37 грн, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати по сплаті судового збору в сумі 14332,80 грн (виходячи з розрахунку: 974279,93 грн (задоволена частина вимог) х 14334,68 грн (сума сплаченого судового збору) : 974406,66 грн (ціна позову).

Керуючись ст.ст.2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 258, 263-265, 268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» суму 3 % річних в розмірі 226591 (двісті двадцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто одна) грн 37 коп. та суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 747 688 (сімсот сорок сім тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн 56 коп. за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 14332 (чотирнадцять тисяч триста тридцять дві) грн 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 24 жовтня 2024 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Кей-Колект», місцезнаходження: 01103, м.Київ, вул.Менделєєва, буд.12, офіс 94/1, п/р № ІВАN НОМЕР_2 , , ІПН: 65.

Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 .

Суддя: І. І. Тхорик