ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7601/24 Справа № 206/2497/24 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Іванової Валерії Михайлівни

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2024 року

у справі за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, заінтересована особа - ОСОБА_1 про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року заявник КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР звернулося до суду із заявою, де заінтересованою особою вказано ОСОБА_1 , в якій просили визнати доцільність подальшого лікування ОСОБА_1 у психіатричному стаціонарі на підставі ст. 14,16 ЗУ "Про психіатричну допомогу", обґрунтовуючи це тим, що 22 травня 2024 року ОСОБА_1 був госпіталізований до КП "ДБКЛПД" ДОР лікарем-психіатром ОСОБА_2 на підставі направлення на госпіталізацію від 22 травня 2024 року, виданого лікарем КШД м. Павлоград, який після особистого огляду ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність його госпіталізації до психіатричного стаціонару для лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, діагноз: шизофренія, параноїдна форма, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_1 від співмешканців будинку. При огляді лікарем-психіатром у приймальному відділенні КП "ДБКЛПД" ДОР 22 травня 2024 року підтверджено наявність у ОСОБА_1 психічних розладів, встановлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, афективно-маячний синдром, та підтверджено обґрунтованість рішення про госпіталізацію до психіатричного стаціонару у примусовому порядку, у відповідності до ст. 14 ЗУ "Про психіатричну допомогу". Також це підтвердила комісія лікарів-психіатрів (а.с.6).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2024 року вирішено госпіталізувати ОСОБА_1 до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку (а.с.21,22).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що представник психіатричного закладу підтвердив встановлені лікарем-психіатром лікарні КШД м.Павлограда обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання ОСОБА_1 та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. ОСОБА_1 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, якому встановлено попередній діагноз: шизофренія, параноїдна форма, внаслідок яких він становить небезпеку для себе та оточуючих, а тому необхідна його госпіталізація в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

Не погодившись з таким рішення суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Іванова В.М. звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.31).

Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушення ч.1 ст. 59, ч.1 ст. 63, ч.2 ст. 341 ЦПК України, суд першої інстанції розглянув справу без участі представника ОСОБА_1 , з числа осіб визначених ст. 59 ЦПК України. Враховуючи незгоду ОСОБА_1 з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку та його госпіталізацію до КП "ДБКЛПД"ДОР, участь законного представника ОСОБА_1 , визначеного ст. 59 ЦПК України, є обов`язковою, а з`ясування всіх обставин належить здійснювати лише за участю такого представника.

КП "ДБКЛПД" ДОР через свого представника, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції було встановлено ознаки тяжкого психічного розладу хворого ОСОБА_1 , адже існують підстави, передбачені ст. 14 ЗУ "Про психіатричну допомогу" для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. Також зазначив, що ОСОБА_1 перебував у лікарні в підгострому психіатричному чоловічому центрі 27 днів. Дата початку захворювання ОСОБА_1 починається від 20 червня 2003 року, а загалом кількість госпіталізацій до лікарні - 32, в поточному році - 1. ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності у зв`язку із встановленим діагнозом - шизофренія.

Також зазначив, що при розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1 особисто приймав участь у справі, адже він не визнавався недієздатним чи обмежено дієздатним, та його адвокат Іванова В.М. також була присутні в судовому засіданні в суді першої інстанції та безпосередньо приймала участь.

У серпні 2024 року виконувач обов`язків керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подав відзив на апеляційну скаргу (а.с.54-58), просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що рішення суду першої інстанції не суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та висновки суду про задоволення заяви відповідають положенням ст. 14,16 ЗУ "Про психіатричну допомогу", якими врегульовано процедура та порядок госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку. Сама апеляційна скарга не містить ані посилань, ані відомостей на можливе порушення законодавства при розгляді судом першої інстанції заяви, щоб могло свідчити про незаконність судового рішення.

У жовтні 2024 року у справі надала письмові пояснення на апеляційну скаргу Дніпропетровська обласна прокуратура (а.с.81-83), де зазначила, що ОСОБА_1 , в силу ст.30, 34 ЦПК України має повний обсяг цивільної дієздатності. По суду останній недієздатним чи обмежено недієздатним не визнавався, як і не призначався йому опікун чи піклувальник, а тому, в силу ст. 58 ЦПК України, може приймати участь у справі як особисто, так і за участю представника. В суді першої інстанції ОСОБА_1 був присутній особисто та у справі залучена адвокат Іванова В.М., яка також приймала участь у справі безпосередньо. Тому судом першої інстанції додержано норм ст. 59, 341 ЦПК України, а рішення суду не має ознак незаконності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 травня 2024 року ОСОБА_1 був госпіталізований до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР за направленням лікаря-психіатра Іванцік лікарні КШД м. Павлоград.

При обстеженні психічного стану ОСОБА_1 в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що останній потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст.14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» №1489-ІІІ від 22.02.2000.

ОСОБА_1 поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма.

Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання ОСОБА_1 та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах.

Колегія суддів відзначає, що, задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції вірно дійшов висновку ОСОБА_1 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок яких становить небезпеку для себе та оточуючих, та існує необхідність госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки наявні підстави, передбачені ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

Колегія суддів погоджується з цим у повному обсязі та зазначає наступне.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції, в порушення вимог ч.1 ст. 59, ч.1 ст. 63, ч.2 ст. 341 ЦПК України, дану заяву розглянуто за відсутності в судовому засіданні представника ОСОБА_1 - адвоката Іванової В.М., що спростовується матеріалами справи.

Зокрема, колегією суддів встановлено, що 24 травня 2024 року дана цивільна справа призначалась до розгляду та в судовому засіданні того ж дня, у відповідності до відомостей протоколу судового засідання, участь при розгляді справи по суті приймали представник заявника - Малецький Є.Ф. , особа, стосовно якої розглядається заява - ОСОБА_1 , прокурор Івах Н.А. та захисник, тобто представник ОСОБА_1 , адвокат Іванова В.М. (а.с.18,19). Всі сторони судового процесу надали пояснення, в тому числі ОСОБА_1 та адвокат Іванова В.М.

В силу ст.14 Закону України від 22 лютого 2000 року №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно ч.ч. 2,5 ст.27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У відповідності до ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

Згідно з ч.2 ст. 341 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги або про госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, який подав заяву, адвоката чи законного представника особи, стосовно якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги.

Колегія суддів встановила, що у справі, яка розглядається, з`ясовано ознаки тяжкого психічного розладу у ОСОБА_1 , внаслідок яких останній становить небезпеку для себе та оточуючих, однакОСОБА_1 недієздатним чи обмежено дієздатним не визнавався, а тому має повну цивільну дієздатність та може представляти свої інтереси у даній справі як особисто, так і через представника, яким є, в даному випадку адвокат Іванова В.М.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, натомість наявні обставини участі в суді першої інстанції як особисто ОСОБА_1 , так і його представника адвоката Іванової В.М.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, застосуванням норм матеріального права, які ці правовідносини регулюють, та залученням до участі у справі та їх особистою присутністю особи, відносно якої подана ця заява, та адвоката, яка представляла інтереси цієї особи, що свідчить про дотримання судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, що було б підставою для застосування колегією суддів положень ст. 376 ЦПК України та скасування рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іванової Валерії Михайлівни - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна