АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року

м. Чернівці

cправа № 727/10543/23

провадження № 22-ц/822/550/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Одинака О.О.

секретаря Тодоряка Г.Д.

з участю представника заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області Албулесу Юрія Михайловича

учасники справи:

заявник ОСОБА_2

заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Калюжний Дмитро Григорович, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 квітня 2024 року, головуючий у першій інстанції Калмикова Ю.О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 у жовтні 2023 року звернулася до суду з заявою з участю заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області про встановлення факту громадянства України.

Зазначала, що 28 липня 2023 року звернулася до Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області для первинного оформлення паспорту громадянина України після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Управлінням Державної міграційної служби у Чернівецькій області 08 серпня 2023 року було проінформовано про відмову в прийнятті документів для оформлення паспорта громадянина України оскільки працівниками сектору оформлення документів відділу з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області виявлено факт подання не всіх необхідних документів, а саме довідки про реєстрацію ОСОБА_2 громадянином України.

Відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону України «Про громадянство України» особа, яка народилася на території України, одному з батьків якої надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків або набула за народженням громадянство того з батьків, якому надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, є громадянином України.

За довідкою відділу міграційної служби у Чернівецькій області від 13 липня 2005 року №17/4-46, довідкою відділу міграційної служби у Чернівецькій області від 13 липня 2005 року №17/4-47 громадянин Перехідної Ісламської Держави Афганістан ОСОБА_3 та громадянка Перехідної Ісламської Держави Афганістан ОСОБА_4 наданий статус біженця в Україні з 23 грудня 1999 року.

Факт наявності громадянства України ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 21 січня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Чернівці, проїзним документом дитини серії АА № 098095, виданим 22 квітня 2014 року орган видачі 7300, на ім`я ОСОБА_2 , посвідченням особи на повернення в Україну, виданим 05 липня 2023 року, орган видачі 2СЕЖ на ім`я ОСОБА_2 .

Просила встановити факт наявності у ОСОБА_2 громадянства України, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2024 року у задоволені заяви ОСОБА_2 про встановлення факту громадянства України відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Калюжний Д.Г., в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким встановити факт наявності у ОСОБА_2 громадянства України, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону України «Про громадянство України» особа, яка народилася на території України, одному з батьків якої надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків або набула за народженням громадянство того з батьків, якому надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, є громадянином України.

На підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 21 січня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби у м.Чернівці, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Чернівці.

За довідкою відділу міграційної служби у Чернівецькій області від 13 липня 2005 року №17/4-46, довідкою відділу міграційної служби у Чернівецькій області від 13 липня 2005 року №17/4-47 громадянину Перехідної Ісламської Держави Афганістан ОСОБА_3 та громадянці Перехідної Ісламської Держави Афганістан ОСОБА_4 наданий статус біженця в Україні з 23 грудня 1999 року.

Указом Президента України від 14 грудня 2005 року №1768/2005 на підставі статті 9 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_5 та її діти ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 прийняті до громадянства України.

Державний орган, уповноважений на оформлення та видачу паспортів громадянина України документував ОСОБА_2 проїзним документом дитини та в подальшому посвідченням особи на повернення в Україну, які є документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України (ст.5 Закону України «Про громадянство»), оформивши таким чином набуття ОСОБА_2 громадянства України.

Тому ОСОБА_2 не має на меті набуття громадянства та отримання громадянства, оскільки вона є громадянином України.

Таким чином, встановлення факту наявності у ОСОБА_2 громадянства України, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Калюжний Д.Г., не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Калюжний Д.Г., підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовлячи у задоволенні заяви ОСОБА_2 з участю заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області про встановлення факту громадянства України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту наявності у ОСОБА_2 громадянства України, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що законодавством встановлено інший порядок встановлення факту громадянства України. Заявниця може вирішити питання щодо отримання громадянства України в позасудовому порядку відповідно до пункту 24 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України».

Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, рішення про оформлення набуття громадянства України за народженням та територіальним походженням приймають органи внутрішніх справ.

На підставі пунктів 4, 5 статті 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20 серпня 2014 року, Державна міграційна служба України здійснює у межах компетенції провадження з питань прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України та подає відповідні документи на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства, а також забезпечує виконання рішень Президента України з питань громадянства; приймає відповідно до законодавства рішення про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України та їх скасування.

Таким чином, заявниця не вичерпала всі передбачені чинним законодавством способи набуття громадянства України та має інші можливості одержати громадянство України.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , звертаючись з заявою про встановлення факту наявності громадянства України, не зазначено мету, для якої необхідне встановлення даного факту.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду наведеним нормам відповідає в частині.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Встановлено за копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21 січня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернівці, про що складено актовий запис № 1472, батьком є ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_5 .

До матеріалів справи приєднано проїзний документ дитини серії НОМЕР_3 , виданий органом 7300 22 квітня 2014 року, дійсний до 22 квітня 2017 року на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з посвідченням особи на повернення в Україну серії НОМЕР_4 , виданим органом 2GBR від 05 липня 2023 року, дійсний до 03 серпня 2023 року на ім`я ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За довідкою Відділу міграційної служби у Чернівецькій області від 13 липня 2005 року №17/4-46 29 листопада 1999 року була зареєстрована заява ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про надання статусу біженця в Україні, з 23 грудня 1999 року і до нинішнього часу має статус біженця в Україні.

Згідно з довідкою Відділу міграційної служби у Чернівецькій області від 13 липня 2005 року №17/4-47 29 листопада 1999 року була зареєстрована заява ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про надання їй та її дітям (Шабнам, донька ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 донька ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , донька ІНФОРМАЦІЯ_2 , Арзо донька ІНФОРМАЦІЯ_2 ) статусу біженця в Україні, з 23 грудня 1999 року і до нинішнього часу має статус біженця в Україні.

На підставі копії паспорту громадянина України НОМЕР_5 , виданого 13 січня 2023 року органом 7301 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 має громадянство України.

За повідомленням Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області №Е-115/6/7301-213 від 08 серпня 2023 року ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті документів для оформлення паспорта громадянина України із значенням підстав для такої відмови відсутності довідки про реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянином України.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18.

В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від ЗО січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс 19) вказано, що « в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови). Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. [...] Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22 (провадження № 61-12995сво22) зазначено, що: «якщо метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України» предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року;

встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року не має юридичного значення у такому випадку;

сама собою наявність у особи громадянства іншої держави не є підставою для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту проживання такої особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

лише неподання до суду доказів зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) особою, яка звертається із заявою про встановлення юридичного факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення факту, оскільки таке зобов`язання подається особою при зверненні до уповноваженого органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (стаття 8 Закону). Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення».

Відповідно до заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заявниця просила встановити факт наявності у ОСОБА_2 громадянства України, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Отже, ОСОБА_2 , звертаючись з заявою про встановлення факту наявності громадянства України, фактично просила встановити факт громадянства України.

Водночас ОСОБА_2 посилалася на те, що є громадянином України з підстав набуття громадянства України за народженням відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону України «Про громадянства України».

ОСОБА_2 вказувала, що народилася у м.Чернівці у серпні 2003 року, батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були громадянами Перехідної Ісламської Держави Афганістан та отримали статус біженця в Україні.

Управлінням Державної міграційної служби у Чернівецькій області 08 серпня 2023 року проінформовано про відмову в прийнятті документів для оформлення паспорта громадянина України оскільки працівниками сектору оформлення документів відділу з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області виявлено факт подання не всіх необхідних документів, а саме довідки про реєстрацію ОСОБА_2 громадянином України.

Таким чином, за змістом заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заявниця потребує оформлення набуття громадянства України за народженням відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону України «Про громадянства України».

Разом з тим ОСОБА_2 у заяві посилалася на те, що має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Крім того, ОСОБА_2 , звертаючись до суду з заявою про встановлення факту громадянства України, зазначала, що встановлення цього факту необхідно для реалізації права отримання документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, тобто паспорту громадянина України.

Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Тому заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Калюдний Д.Г., в апеляційній скарзі на безпідставність висновків суду першої інстанції про не зазначення заявницею мети, для якої необхідне встановлення факту громадянства України.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

У статті 1 Закону України «Про громадянство України» передбачено визначення, зокрема, таких термінів:

громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається:1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в заклад охорони здоров`я, заклад освіти або інший дитячий заклад, у дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Статтею 7 Закону України «Про громадянство України» передбачено порядок набуття громадянства України за народженням.

За змістом статті частини 5, 8 статті 7 Закону України «Про громадянство України» особа, яка народилася на території України, одному з батьків якої надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків або набула за народженням громадянство того з батьків, якому надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, є громадянином України.

Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Цей Порядок відповідно до Закону України "Про громадянство України" визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

На підставі пункту 21 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, яка народилася на території України, одному з батьків якої надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, і яка не набула за народженням громадянства жодного з батьків або набула за народженням громадянство того з батьків, якому надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні (частина п`ята статті 7 Закону), один з її батьків подає: а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням; б) копію свідоцтва про народження особи; в) копію посвідчення біженця, виданого тому з батьків особи, якому надано статус біженця в Україні, або копію документа, що підтверджує факт надання одному з батьків особи притулку в Україні; г) декларацію про ненабуття особою за народженням громадянства жодного з батьків або декларацію про набуття особою за народженням громадянства того з батьків, якому надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Натомість, ОСОБА_2 , звертаючись до суду, не посилалася на відсутність можливості надати документи, передбачені пунктом 21 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Разом з тим не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту б частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Згідно до вимог вищевказаного законодавства України вбачається, що у разі, якщо державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

У своїй заяві до суду ОСОБА_2 не вказувала на рішення державної міграційної служби України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.

Разом з тим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що законом визначено інший порядок встановлення факту громадянства України.

За змістом пункту 4, 7 статті 24 Закону України «Про громадянство України» до повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства віднесено прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України особами з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 - 10 статті 6 цього Закону; видання особам, стосовно яких прийнято рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, та особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України.

Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2024 року у справі № 757/18952/23 (провадження № 61-7412св24) вказав, що «суди не врахували, що вимога про визнання факту, що позивач є громадянином України, не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а й судовому розгляду взагалі, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку факту громадянства.

Суди правильно вказали, що питання набуття, втрати та зміни громадянства, як і підтвердження громадянства певної особи не входять до компетенції судових органів, проте помилково розглянули цю вимогу у порядку цивільного судочинства по суті».

Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту громадянства України, проте помилився щодо підстав для відмови.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2024 року підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Калюжний Дмитро Григорович, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2024 року змінити в мотивувальній частині, виклавш в редакції цієї постанови.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 22 липня 2024 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді: Н. К. Височанська

О. О. Одинак