КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Золотарьовим Кирилом Андрійовичем, на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що з 17.04.2015 сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №477. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають.

Разом з тим, позивач вказував, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння в подружньому житті.

Також зазначив, що з квітня 2022 року вони з відповідачем не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки, а тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважав неможливим.

Заочним рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.05.2024 позов задоволено. Шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 17.04.205, актовий запис №477, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано (а.с. 51, 52).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.07.2024 заяву відповідача про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.05.2024 залишено без задоволення (а.с. 77-79).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги її клопотання про надання максимального строку на примирення та визначив строк всього у два місяці, який у свою чергу, є недостатнім для примирення, адже після періоду фактичного роздільного життя необхідно розв'язати багато проблем, непорозумінь та побутових суперечок (а.с. 81-86).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 02.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі з 17.04.2015, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №477. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначав, що збереження шлюбу з відповідачкою буде суперечити його інтересам, оскільки вони мають різні погляди на життя, з квітня 2022 року не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні відносини.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11, у рішенні суду має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, сімейне життя сторін не склалося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його клопотання про надання максимального строку на примирення та визначив всього два місяці, а цього виявилось недостатнім, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч.7 ст. 240 ЦПК України).

Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 надано роз`яснення, що передбачене ч.1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

У постанові Верховного Суду від 26.11.2018 у справі № 761/33261/16-ц зроблено висновок по застосуванню ст. 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2024 відповідачка звернулася до суду першої інстанції з клопотанням, в якому вона просила надати час для примирення сторін строком на шість місяців.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.03.2024 клопотання відповідачки було задоволено частково, надано сторонам строк для примирення до 06.05.2024.

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали, представник позивача заперечувала щодо задоволення клопотання відповідачки, вказавши, що позивач з відповідачем не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки з квітня 2022 року, а тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу позивач вважає неможливим.

Отже, надаючи двомісячний строку для примирення, суд першої інстанції сприяв сторонам для вирішення ними всіх суперечливих моментів, які виникли та призвели для припинення шлюбних відносин та відповідно могли б привести до поновлення сторонами шлюбних відносин.

При цьому, з урахуванням взаємин сторін і небажання позивача поновлювати сімейні відносини, суд першої інстанції обгрунтовано не знайшов підстав для надання сторонам більшого строку для примирення, ніж два місяці.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу сторін, так як протягом тривалого часу сторони спільно не проживають, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивач не висловив.

Натомість, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідачка у апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Золотарьовим Кирилом Андрійовичем, - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова