Справа № 473/3409/24
РІШЕННЯ

іменем України

"18" жовтня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ

у червні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2010 року позивач є власником господарського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Проте в подальшому позивач дізнався, що розпорядження Вознесенської райдержадміністрації № 107-р від 22 березня 2010 року, яким вказаному приміщенню було присвоєно поштову адресу, втратило чинність, в зв`язку з чим позивач позбавлений можливості зареєструвати за собою право власності на вказане нерухоме майно.

З огляду на викладене, позивач на підставі ст. 392 ЦК України просив визнати за ним право власності на господарського приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Бінько М.А. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, оглянувши інвентаризаційну справу щодо нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , суд відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалив відмовити в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжити судовий розгляд, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону.

Зокрема суд встановив, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2010 року за позивачем визнано право власності на господарське приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому адреса розташування вказаного нерухомого майна була зазначена на підставі розпорядження Вознесенської райдержадміністрації № 107-р від 22 березня 2010 року, яким вказаному приміщенню було присвоєно поштову адресу. Згідно розпорядження Вознесенської райдержадміністрації № 76-р від 01 вересня 2023 року, за наслідками впорядкування адресного господарства Дорошівської територіальної громади, розпорядження Вознесенської райдержадміністрації № 107-р від 22 березня 2010 року втратило чинність. Рішенням Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області № 14 від 17 листопада 2023 року внесено зміни та доповнення до додатку до рішення Білоусівської сільської ради № 6 від 14 грудня 1997 року «Про найменування вулиць, нумерацію будинків», а саме: зазначено адресу: АДРЕСА_2 . Також з матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що належний позивачу об`єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15тастатті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Як зазначено вище, спірне нерухоме майно належить позивачу згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2010 року (вказана адреса нерухомого майна АДРЕСА_1 ). В подальшому, за наслідками впорядкування адресного господарства Дорошівської територіальної громади адреса нерухомого майна зазначена: АДРЕСА_1 . Рішення державного реєстратора виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області № 72823574 від 26 квітня 2024 року позивачу відмовлено в проведенні реєстраційних дій в зв`язку з відсутністю належних документів щодо права власності позивача.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В.Лузан