Справа № 339/395/23
Провадження № 22-ц/4808/1215/24
Головуючий у 1 інстанції Головенко О. С.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Луганської В.М., Пнівчук О.В.,

секретар Петрів Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Болехівського ліцею №2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області на ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пигача Андрія Орестовича про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Томин С.В. звернувся із скаргою, в якій просив визнати незаконними дії старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пигача А.О. про закінчення виконавчого провадження незаконними та скасувати постанову ВП №74321525 від 06 березня 2024 року.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що рішенням Болехівського міського суду від 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 поновлено на посаді вчителя математики та допущено негайне виконання.

На підставі виконавчого листа № 339/395/23 від 28 лютого 2024 року виконавцем відкрито виконавче провадження.

Постановою ВП №74321525 від 06 березня 2024 року виконавче провадження закінчено у зв`язку з виконанням боржником рішення суду до його відкриття.

Однак, дії старшого державного виконавця Пигача А.О. щодо закінчення виконавчого провадження є незаконними, оскільки наказом боржника від 29 лютого 2024 року №26-К, всупереч вимогам судового рішення ОСОБА_1 поновлено на роботі на умовах строкового трудового договору, а наказом № 27-К від 29 лютого 2024 року звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строкового трудового договору.

В середині робочого дня 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 отримала рішення суду, про поновлення на посаді вчителя математики Болехівського ліцею №2 «Науковий» (далі Ліцей) і цього ж дня прибула у заклад освіти з метою ознайомити керівника з одержаним рішення суду та приступити до виконання посадових обов`язків.

В учительській, у яку вона зайшла перебували вчителі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і поновлена на роботі ОСОБА_4 , яка повідомила скаржника, що в кабінет директора пішли три працівники поліції, яких він викликав до неї, як до «сторонньої» особи. Через декілька хвилин в учительську зайшли вчителі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , інші вчителі, а також директор ОСОБА_8 та троє поліцейських. Спочатку поліцейські змушували покинути приміщення ліцею ОСОБА_4 , після чого директор ОСОБА_8 вказав на ОСОБА_1 сказав, що тут є ще одна «стороння» особа.

Заявник ознайомила керівника закладу ОСОБА_8 та працівників поліції з рішенням суду, на що директор відповів: «Рішення суду - це так собі, є ще моє рішення».

Після цього у супроводі директора і трьох працівників поліції ОСОБА_1 покинула приміщення ліцею, де в коридорі зустріли голову первинної профспілкової організації ОСОБА_9 .

Наступного дня 29 лютого 2024 року директором ліцею ОСОБА_8 у присутності заступників директора ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , а також членів профспілкового комітету ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заявнику доведено до відома накази №26-к та 27-к від 29 лютого 2024 року, які вона відмовилася підписати, вважаючи їх такими, що не відповідають рішенню суду.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що боржник не забезпечив ОСОБА_1 доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків, тобто до робочого місця вона допущена так і не була.

З огляду на зазначене, заявник вважала, що дії боржника не можуть вважатися належним виконанням рішення Болехівського міського суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, а тому відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Болехівського районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пигача А.О. про закінчення виконавчого провадження задоволено.

Визнано незаконними дії старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пигача А.О. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 74321525 від 06 березня 2024 року.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пигача А.О. про закінчення виконавчого провадження ВП № 74321525 від 06 березня 2024 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Болехівський ліцею № 2 «Науковий» подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскарженої ухвали з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для її скасування.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 29 лютого 2024 року керівник ліцею ОСОБА_8 виніс наказ №26-к про поновлення на роботі ОСОБА_1 на умовах строкового трудового договору з 25 серпня 2023 року, як це передбачено нормами чинного законодавства. З урахуванням положень статті 235 КЗпП України ОСОБА_1 поновлено на умовах строкового трудового договору з 26.08.2022 року по 25.08.2023 року.

29 лютого 2024 року керівник ліцею ОСОБА_8 виніс наказ № 27-К про припинення строкового трудового договору, яким звільнено ОСОБА_1 з 25 серпня 2023 року у зв`язку із закінченням дії строкового трудового договору.

Отже, керівник виконував рішення суду виходячи з інтересів, як поновленого працівника, так і враховуючи інтереси інших працівників установи, максимально не допустивши в такій ситуації порушення трудових прав інших осіб та породження нових судових процесів. 28 лютого 2024 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також до відділу ДВС надійшло повідомлення ліцею про добровільне виконання рішення суду з долученням копії наказу від 29 лютого 2024 року про поновлення на роботі ОСОБА_1 .. Тому, у зв?язку з отриманням відповідних підтверджуючих документів, що свідчать про повне фактичне виконання рішення суду, державним виконавцем 06 березня 2024 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Тим самим сама скаржниця в своїй скарзі на дії державного виконавця вказувала, що її було поновлено на роботі на умовах строкового трудового договору.

Апелянт зазначає, що скаржниця працювала на умовах строкового трудового договору, волевиявлення особи на укладення строкового трудового договору підтверджується її заявою, особистим підписом про ознайомлення з наказом про прийняття, в якому зазначено строк його дії, а також на наказі відповідача, де вказано, що працівника прийнято на роботу на умовах строкового трудового договору із зазначеннм відповідного строку його дії, з яким відповідач ознайомлений. Також, протягом дії договору ОСОБА_1 його умови не оскаржувала та не ініціювала унесення змін та доповнень до нього; належних та допустимих доказів на підтвердження того, що цей наказ вона підписувала під тиском чи її волевиявлення на момент укладення не відповідало внушрішній волі, скаржниця не надала.

Крім того зазначає, що ОСОБА_1 не зверталась про визнання незаконним наказу від 25 серпня 2023 року про її звільнення з роботи у зв`язку із закінченням дії строкового трудового договору.

Посилання скаржниці зводяться до того, що вона не згідна з наказом про поновлення на роботі, оскільки вважає його таким, що не відповідає рішенню суду і тому вона відмовилась від його отримання, оскільки, на її думку, роботодавець зобов`язаний був на виконання рішення суду поновити її на роботу, уклавши безстроковий договір.

Таким чином, апелянт вважає дії старшого державного виконавця законними, а постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №74330243 від 06.03.2024 року такою, що винесена на підставі чинного законодавства.

Представник ОСОБА_1 адвокат Томин С.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Вказує, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Під час судового розгляду скарги ОСОБА_1 було встановлено, що скаржниця фактично не була допущена до виконання обов`язків на посаді, на якій її поновив суд, оскільки в цей же день була звільнена. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного допуску скаржниці до роботи директором ліцею не надано.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2024 року, починаючи з 07 лютого 2023 року у відповідача виник обов`язок перевести з строкового трудового договору на безстроковий у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення № 1- р/2023. Враховуючи зазначене, у резолютивній частині рішення міститься вимога суду про поновлення позивачки на роботі без зазначення строку трудового договору, на який такий договір повинен бути укладений. Таким чином, у відповідача виник обов`язок поновити ОСОБА_1 на роботі без зазначення строку трудового договору. Натомість наказом директора Болехівський ліцей № 2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області позивачку було поновлено на роботі на умовах строкового трудового договору, що обмежує її право працювати на умовах безстрокового трудового договору та суперечить рішенню суду.

Учасники справи про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не явилися. Представник ОСОБА_13 адвокат Томин С.В. надав заяву про розгляд справи без його участі та участі заявника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що хоча боржником і був виданий наказ про поновлення на роботі ОСОБА_1 , з яким її ознайомлено, однак, фактичного допуску скаржниці до виконання попередніх обов`язків з наданням відповідного робочого місця, збереження заробітної плати, створення належних умов праці, які були до її незаконного звільнення, не відбулося, а відтак у державного виконавця не було достатніх підстав вважати виконаним рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя математики з 25 серпня 2023 року без обмеження строку дії трудового договору. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що всупереч ЗУ «Про виконавче провадження», старший державний виконавець не перевірив належним чином виконання директором ліцею Болехівського ліцею №2 «Науковий» ОСОБА_8 рішення суду, не врахував неповне виконання роботодавцем рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді, а саме, в частині її фактичного допуску до роботи, надання ОСОБА_1 саме цієї роботи, яку вона виконувала до незаконного звільнення, надання їй можливості виконувати ті обов`язки, які вона виконувала до звільнення, створення належних умов праці, у зв`язку з чим помилково дійшов до передчасного висновку про виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді та про прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Матеріалами справи встановлено, що наказом директора Болехівського ліцею №2 «Науковий» від 26 серпня 2022 року №189-К з вчителем математики ОСОБА_1 укладено строковий трудовий договір строком на 1 рік з 26 серпня 2022 року по 25 серпня 2023 року з неповним тижневим навантаженням (т.1 а.с.106).

Згідно наказу №166-К від 25 серпня 2023 року звільнено 25 серпня 2023 року вчителя математики ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку трудового договору п.2 ст. 36 КЗпП України (т.1 а.с.105).

Рішенням Болехівського міського суду від 28 лютого 2024 року з врахуванням постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 липня 2024 року позов задоволено частково та поновлено ОСОБА_1 з 25 серпня 2023 року в Болехівський ліцей №2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області на посаді вчителя математики.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі (т.1 а.с.12-16).

Скасовуючи рішення в частині задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Болехівського ліцею №2 «Науковий» укласти з нею безстроковий договір шляхом винесення відповідного наказу, Івано-Франківський апеляційний суд в постанові від 02 липня 2024 року зазначив про те, що починаючи з 7 лютого 2023 року у відповідача виник обов`язок перевести ОСОБА_1 із строкового трудового договору на безстроковий, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення № 1-р/2023. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача укласти з позивачем безстроковий трудовий договір шляхом винесення наказу, оскільки така вимога не є належним способом захисту порушеного права позивача, і як зазначалося вище, належним способом захисту порушеного права є поновлення позивача на посаді вчителя математики з 25 серпня 2023 року без обмеження строку дії трудового договору.

28 лютого 2024 року на виконання рішення суду щодо негайного виконання видано виконавчий лист.

Так, негайно виконуючи рішення суду, 29 лютого 2024 року наказом директора А.Мельник №26-К ОСОБА_1 поновлено на роботі на умовах строкового трудового договору від 26 серпня 2022 року (що суперечить рішенню суду) вчителем математики з неповним тижневим навантаженням з 25 серпня 2023 року (т.1 а.с.11).

Цього ж дня 29 лютого 2024 року наказом директора ОСОБА_14 №27-К звільнено 25 серпня 2023 року вчителя математики ОСОБА_15 у зв`язку з закінченням строку трудового договору п.2 ст. 36 КЗпП України (т.1 а.с.17).

01 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Долинського ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження (т.1 а.с.173).

04 березня 2024 року старшим державним виконавцем Пигач А.О. відкрито виконавче провадження (т.1 а.с.174).

05 березня 2024 року до Долинського ВДВС від директора Болехівського ліцею №2 «Науковий» А.Мельник надійшло повідомлення №45 про добровільне виконання рішення суду та направлено копію наказу про поновлення ОСОБА_15 на роботі (а.с.175).

Згідно з частиною 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та інше.

06 березня 2024 року старшим державним виконавцем Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пигач А.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 74321525 на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду виконано до відкриття виконавчого провадження (т.1 а.с.9-10).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано обов`язки і права виконавців, визначено обов`язковість вимог виконавців.

Відповідно до частин першої, третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина 2 статті 451 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Частина перша, сьома статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі потрібно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником із дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18), від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18), від 16 лютого 2024 року у справі № 947/7076/22 (провадження № 61-5244св23).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що старший державний виконавець під час виконання виконавчого листа суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді вчителя математики належним чином не встанови фактичний допуск ОСОБА_1 до роботи, створення належних умов для виконання функціональних обов`язків, що є обов`язком роботодавця при поновленні незаконно звільненого працівника, тобто, забезпечення їй реальної можливості виконувати визначені трудовим договором обов`язки, покладені на неї функціональні обов`язки у порядку, що мали місце до звільнення.

Так, відповідно до ч.2 ст.65 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідно до п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому частиною першою статті 63 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

В матеріалах даної справи відсутні будь-які докази підтвердження фактичного допуску позивача до роботи, як і відсутні будь-які дані про вчинення державним виконавцем перевірки щодо виконання боржником рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя математики боржником належним чином не виконане, тому в старшого державного виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд не приймає доводи апеляційної скарги про те, що на виконання рішення суду скаржницю правомірно поновлено на роботі, оскільки вони суперечать чиним правовим нормам і спростовані встановленими обставинами і доказам у справі, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене рішення суду достатньо відповідає вимогам обгрунтованості.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не свідчать про необґрунтованість чи незаконність ухвали Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року.

Таким чином, враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Болехівського ліцею №2 «Науковий» Болехівської міської ради Івано-Франківської області залишити без задоволення.

Ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Луганська

О.В.Пнівчук