Провадження № 2/761/7423/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Бордусенка Б.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

У своїй позовній заяві з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина який продовжує навчання - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку.

На обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що у сторін від шлюбу є син - ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син знаходяться на повному утриманні Позивачки, Відповідач в свою чергу, належним чином не допомагає у вихованні та забезпеченні сина.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 виповнилось 18 років, але він продовжує навчання в Школі професійної підготовки Монтабаур, за спеціальністю «Економіка».

З огляду на викладене, повнолітній син сторін по справі не може влаштуватись на роботу щоб забезпечувати себе самостійно, тому відповідно всі витрати пов`язані з задоволенням потреб сина лягають тягарем виключно на Позивачку, яка не може самостійно забезпечити належний рівень життя своєму синові.

На момент подання позову між Сторонами не досягнуто згоди з приводу способувиконання Відповідачем свого батьківського обов`язку по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2024 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

22 липня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого відповідач проси закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору, оскільки добровільно сплачує кошти.

12 серпня на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивачки, відповідно до змісту якого заперечували обставини, викладені у відзиві на позов та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

27 серпня 2024 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Відповідач зі своїм представником у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Судом під час розгляду справи було встановлено наступні обставини.

Судом встановлено, що 07 червня 1992 року Відділом запису актів громадянського стану Палацу реєстрації шлюбів та новонароджених зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , актовий запис №1300, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають спільних дітей:

донька- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

В 2022 році Позивачка разом із сином виїхала з України через військову агресію рф, і наразі проживають на території Німеччини, де отримали тимчасовий захист.

Відповідно до посвідки на проживання фактичне місце проживання Позивачки з сином зареєстровано в АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 виповнилось 18 років, але він продовжує навчання в Школі професійної підготовки Монтабаур, за спеціальністю «Економіка». Навчання проводиться за очною формою.

Відвідування школи розпочалось 04.09.2023року і, попередньо, закінчиться влітку 2026 року.

Вказана інформація підтверджується Довідками про відвідування школи, завірений переклад яких доданий до позовної заяви.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Статтею 199 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до положень статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 Сімейного кодексу України).

Отже за змістом вищенаведених положень закону обов`язковими умовами стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі і спроможність батьків надавати утримання з урахуванням їх матеріального, сімейного становища, стану здоров`я тощо.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

В постанові Верховного Суду від 13.05.2021 р. у справі № 308/4214/18 зазначено, що сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Крім цього, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 р. у справі №635/1139/17).

Враховуючи те, що ОСОБА_5 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, відповідач, є працездатною особою, а відтак суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина.

Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Суд зазначає, що ч.2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Враховуючи наведене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, зокрема суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, потребу в матеріальній допомозі повнолітнього сина, що продовжує навчання, суд вважає за необхідним, позов задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , який продовжує навчання в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу, щомісячно, до закінчення навчання, і до досягнення ним 23-річного віку.

Вказане буде належним захистом прав повнолітнього та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно дати реєстрації, позов поданий до суду ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відповідно аліменти підлягають стягненню з відповідача на утримання сина у зв`язку з навчанням з цієї дати.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст. 182, 191, 199 СК України, керуючись ст. 3, 5, 13, 81, 141, 211, 223, 258-259, 268, 272-273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина який продовжує навчання - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 річного віку.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлений 01 жовтня 2024 року.

Суддя: