У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Дергачової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Передерій Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , де заінтересовані особи: Ужгородська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , де заінтересовані особи: Ужгородська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з якою заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 17.07.2024 відкрито провадження у справі № 308/11692/24 за вказаною заявою та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження.

Заявник та представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, заяв про відкладення судового розгляду до суду не подавали.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У поданій заяві заявник ОСОБА_1 зазначає про те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.10.2019 у справі №308/5063/19 розірвано шлюб між ним та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_2 . Рішенням суду місце проживання сина, народженого у шлюбі, визначено з ним. Відразу, після укладення шлюбу, їх сім`я проживала у належному йому на праві власності будинку АДРЕСА_1 . За цією адресою зареєстрований він та колишня дружина ОСОБА_3 , неповнолітній син Ґутіч Любомир. ОСОБА_3 покинула його з сином, змінила фактичне місце проживання. Причиною розірвання шлюбу та зміни місця проживання ОСОБА_4 , у тому числі, було зловживання колишньою дружиною алкоголем, ведення розгульного життя. Задовго до розірвання шлюбу, шлюбні відносини між ними не підтримувалися. ОСОБА_3 покинула сина та його. Йому не відомо де вона проживала і проживає зараз, вона не приймає участь у вихованні та утриманні сина. Неповнолітній син знаходиться виключно на його повному самостійному утриманні, виключно він займаюся його вихованням. Він не отримує від ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, виконавчого провадження з цього приводу у органах державної виконавчої служби немає. В судовому порядку не стягував аліменти на утримання сина, оскільки це марно. Він є єдиним членом сім`ї, який проживає разом з батьками та здійснює догляд за ними. Факт здійснення ним самостійного виховання неповнолітнього сина має юридичне значення, оскільки породжує виникнення у нього права та обов`язки, пов`язані із вихованням неповнолітнього сина та прав та обов`язків, які виникають у нього щодо сина, напряму впливають на його повноваження, пов`язані із самостійним вихованням сина. У зв`язку з відсутністю матері ОСОБА_3 , її самоухилення від участі у вихованні та утриманні сина, він не може в повною мірою виконувати свої батьківські права та обов`язки, які потребують згоди матері. У зв`язку з цим, заявник вважає, що виникла необхідність для звернення до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання сина.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У цій справі заявник просить встановити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини, потребує дослідження й врахування інтересів дитини.

У статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що ця справа пов`язана з вирішенням спору про право, зокрема, спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від виконання батьківських обов`язків, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження з врахуванням інтересів дитини.

Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язане з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного (самостійного) виховання дитини одним з батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки у такому випадку завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право (пункти 87, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23)).

Таким чином, з урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, питання, заявлене батьком у цій справі, не може з`ясовуватися безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватися у межах спору про право між батьками дитини в позовному провадженні.

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За встановлених у цій справі обставин факт самостійного виховання дитини батьком не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку з чим дану заяву слід залишити без розгляду, роз`яснивши заявнику, що він вправі звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 293, 294, 315, 353 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , де заінтересовані особи: Ужгородська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Суд, на підставі частини шостої статті 294 ЦПК України роз`яснює заявнику право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова