ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2062/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із земельних відносин, з них:
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Пекаріна Андрія Анатолійовича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2024 року, по цивільній справі № 643/11821/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення ідеальної частки в праві власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визначити, що частка ОСОБА_3 , який помер, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (до перейменування АДРЕСА_2 ) складає 45/100 частин.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , внаслідок чого відкрилася спадщина, зокрема: земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (до перейменування АДРЕСА_2 . Спірна земельна ділянка, що знаходиться за згадано адресою належить спадкодавцеві ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №169821 виданого Управлінням Держкомзему у місті Харкові 14.06.2012 року та додатку до нього (список співвласників земельної ділянки) підтверджує спільну сумісну власність спадкодавця ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 при цьому частка спадкодавця не визначена.

Позивач зазначає, що внаслідок такої невизначеності часток він не зміг у нотаріальному порядку отримати Свідоцтво про право на спадщину на відповідну частку спірної земельної ділянки, яка належала спадкодавцеві, - у порядку спадкування за законом.

З метою належного оформлення спадкових права на земельну ділянку просив визначити, що частка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (до перейменування АДРЕСА_2 ) становила 45/100 частин.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 06 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Пекаренін А.А. просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що єдиною перешкодою для оформлення спадщини є те, що розмір частки померлого не визначений. Шляхом визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності буде усунуто перешкоду для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності сторін, належним чином повідомлених про судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення: 1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції вказав наступне.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Тобто, дієздатність та правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю, тому обраний позивачем спосіб є неналежним способом судового захисту. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок було викладено Верховним Судом у постановах № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), № 570/997/19 провадження № 61-16257св20 від 16 червня 2021 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом відповідно до наявних у справі документів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 09 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №169821 та додатку до нього (список співвласників земельної ділянки) зазначено співласників земельної ділянки, якими є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при цьому частки не визначені.

01 червня 2016 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину на 45/100 часток у житлових будинках літери "А-1", "Ж-2" з надвірними будівлями та прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 .

15 липня 2023 року державним нотаріусом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Волохіною О.В. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину згідно заповіту після померлого батька на частку земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що частка спадкодавця у спільній власності не визначена.

Відповідно до листа КНП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 23.11.2023 №8690/0411/23 зазначено, що згідно з наявними архівними матеріалами інвентаризаційної справи реєстрація права власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 , станом на 31.12.2012 проведена Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради наступним чином за: - ОСОБА_2 - на праві приватної власності 55/100 частин, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 31.01.2002 Московською районною радою м. Харкова від 31.01.2002; - ОСОБА_3 - на праві приватної власності 45/100 частин, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 31.01.2002 Московською районною радою м. Харкова від 31.01.2002. Назва «вулиця Тевелєва» уточнена згідно з реєстром назв урбанонімів м. Харкова, затвердженим рішенням 9 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 25.12.2002 зі змінами та доповненнями. Згідно з розпорядженням Харківського міського голови від 02.02.2016 №7 «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Харкова» та рішення 4 сесії 7 скликання ХМР 24.02.2016 №156/16 назва «вулиця Тевелева» змінена на «вулиця Івана Зарудного». Як вбачається з доданих до запиту копій витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спадкодавцем є ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 покликався на те, що земельна ділянка є спільною сумісною власністю його та померлого ОСОБА_3 , який є його батьком, і не визначення частки у майні позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Отже правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що обраний позивачем спосіб є неналежний для судового захисту. У даному випадку виник спір про право власності в порядку спадкування, але заявлений позов не містить таких вимог, а тому виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, ст. 13 ЦПК України, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні таких вимог, доводи скарги цього висновку не спростували.

Законодавство не передбачає визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим, оскільки в такому разі суд вирішуватиме питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Такий правовий висновок було викладено Верховним Судом у постановах № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), № 570/997/19 провадження № 61-16257св20 від 16 червня 2021 року, який суд першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосував суд першої інстанції у релевантний спосіб..

Аналогічні правові висновки були висловлені у постанові КЦС ВС від 28 липня 2021 року у справі № 346/5216/18 (провадження № 61-3050св21), з якою можна ознайомитися у ЄДРСР за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/98646390.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи і висновків суду першої інстанції не спростували.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381,382-384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пекаріна Андрія Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 06 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 21 жовтня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді колегії О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук