Дата документу 22.10.2024 Справа № 333/5399/19
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 333/5399/19 Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А.Г.
Провадження № 22-ц/807/1707/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Трофимової Д.А.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Мухіна Людмила Сергіївна, на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2021 року, повний текст якого складено 18 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (змінено назву на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 19.09.2007 АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № SME0004240 на купівлю автотранспортних засобів (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 71000 дол. США зі сплатою 14 процентів річних.

Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальнику, що підтверджується заявою на видачу готівки.

В п. 1.1.1 Кредитного договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом.

У порушення умов Кредитного Договору, позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.05.2019 утворилась прострочена заборгованість в розмірі 14 302 893, 68 грн., із яких: сума заборгованості за кредитом 892 988, 53 грн.; за відсотками 330 466, 71 грн., по пені за останній календарний рік 1 3079 438, 44 грн.

З метою забезпечення належного виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором Банк та ОСОБА_2 уклали Договір поруки № SME0004240/2 від 19.09.2007, Банк та ОСОБА_3 уклали Договір поруки № SME0004240/3 від 19.09.2007.

Зазначено, що з огляду на те, Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів на підставі Кредитного договору, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення нарахованих 3 % річних у розмірі 80 296, 00 грн., та нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ у розмірі 318 270, 69 грн., всього - 398 566, 69 грн.

Зважаючи на викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 398 566, 69 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа Банк» заборгованість у розмірі 398 566, 69 грн.; а також стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 5978, 50 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 398 566, 69 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 398 566, 69 грн.

Стягнуто солідарно з з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 5978, 50 грн.

12 серпня 2022 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК».

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2024 року заяву представника заявника ОСОБА_2 адвоката Мухіної Л.С. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням, ОСОБА_2 в особі представника адвоката Мухіної Л.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом залишено поза увагою той факт, що за Кредитним договором вже наявне рішення про дострокове стягнення заборгованості, копія якого є в матеріалах справи. Так, рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 02 жовтня 2012 року в справі № 863-12/216/12 вже було стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитом в розмірі 267 494, 54 грн., проценти - 1150, 55 грн., пеню 5093, 15 грн.

Позивачем не надано доказів наявності заборгованості за кредитом в сумі 892 988, 53 грн. та розрахунку, зважаючи на те, що з відповідачів вже достроково стягнута заборгованість в розмірі 267 494, 54 грн.

Зазначає, що судом безпідставно стягнуто з відповідача проценти на рівні подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 318 270, 69 грн., оскільки проценти нараховуються в межах погодженого строку кредитування, проте, банк, використавши право вимоги дострокового повернення усієї суми, змінив строк виконання основного зобов`язання.

Також поза увагою суду залишився той факт, що на час пред`явлення позову до поручителя сплинув строк договору поруки.

Звертає увагу суду, що в якості підстав позову зазначено саме невиконання умов договору, проте, вимоги про стягнення передбачених ст. 625 ЦК виплат у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості, що було б належним способом захисту в даному випадку, в разі підтвердження належними доказами факту невиконання судового рішення, не заявлялось.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги вважає безпідставними.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2021 рокуоскаржується відповідачем ОСОБА_5 (поручителем), апеляційним судом переглядається вказане рішення суду тільки в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_5 .

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

Судом встановлено, що 19 вересня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № SME0004240, відповідно до п. 1.1 якого Кредитор у порядку та згідно з умовами цього Договору надає Позичальнику Кредит в сумі 71 000 дол. США на строк користування 84 місяці зі сплатою 14 % річних, а Позичальник зобов`язується повернути наданий Кредит і сплатити проценти та комісії за Кредитом у встановлений цим Договором строк та виконати інші зобов`язання за цим Договором у повному обсязі (т.1 а.с. 10-22).

19 вересня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № SME0004240/2, відповідно до п.1.1 якого Сторони встановлюють, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з умов Кредитного договору № SME0004240 від 19 вересня 2007 року, в повному обсязі цих зобов`язань (т.1 а.с. 23-24).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У цій справі сторони в Кредитному договорі погодили право кредитора дострокового повернення Кредиту та інших платежів, передбачених Договором, у разі виникнення простроченої заборгованості з повернення Кредиту (п. 5.1.1)

Також відповідно до п. 1.3, 1.4 Договору поруки № SME0004240/2, Поручитель зобов`язаний достроково погасити заборгованість за Кредитом та виконати інші грошові зобов`язання за Кредитним договором, на суму, що вказана у Вимозі-протягом п`яти календарних днів з дні відправлення або вручення Поручителю Вимоги, якщо інший строк не вказаний у Вимозі. В разі невиконання Поручителем зобов`язань, згідно умов цього Договору, Кредитор набуває право на примусове стягнення грошових коштів шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Як видно з матеріалів справи, Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 02 жовтня 2012 року в справі № 863-12/216/12 (т.1 а.с. 90-95) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») заборгованість за Кредитним договором № SME0004240 від 19.09.2007 року в сумі: за кредитом - 267 494, 54 грн., по процентах - 17 150, 55 грн., по пені 5093, 15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») пеню за Договором поруки № SME0004240/2 від 19.09.2007 року в розмірі 2 128, 87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») пеню за Договором поруки № SME0004240/3 від 19.09.2007 року в розмірі 2 128, 87 грн.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

У матеріалах справи відсутні докази оскарження зазначеного рішення третейського суду, отже вказане рішення набуло статусу остаточного.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2013 року в справі № 2515/14707/2012 (провадження № 6/751/44/2013) заяву ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду задоволено (т.1 а.с. 96-98).

Видано ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК») виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз», винесеного у складі судді Поклад Д.В. (одноособово) від 02.10.2012 по цивільній справі № 863-12/216/12 третейського суду про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 289 738,24 грн. та судових витрат, а саме - витрат по сплаті третейського збору у сумі 400,00 грн. та про стягнення на користь ПАТ «Альфа-Банк» пені за договором поруки з ОСОБА_2 в розмірі 2 128,87 грн., з ОСОБА_6 в розмірі 2 128,87 грн.

Вказана ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2013 року в апеляційному порядку не оскаржена та набрала законної сили, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Як видно з рішення третейського суду банк використав право дострокового стягнення заборгованості, зазначивши, що станом на 27.08.2012 року заборгованість за тілом кредиту становить 33 466, 10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.08.2012 року становило 267 494, 54 грн.

Таким чином, пред`явивши позов про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, пені банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов Кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання і його право нараховувати пеню за кредитним договором припинилось у вересні 2012 року у зв`язку зі спливом строку кредитування.

В цій справі АТ «СЕНС БАНК», заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів, зокрема ОСОБА_2 , пені за обліковою ставкою НБУ в розмірі 318 270, 69 грн., нарахованих 3% річних в порядку ст.. 625 ЦК України в розмірі 80 296 грн., а всього 398566, 69 грн., обґрунтовує їх саме невиконанням умов Кредитного договору та Договору поруки, а не невиконанням рішення третейського суду.

При цьому, позивач нараховує пеню та 3% річних на суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 892 988, 00 грн. станом на 30.05.2019.

Проте, як зазначалось, у 2012 році банк звертався до третейського суду з вимогами про дострокове погашення кредиту, зазначивши залишок заборгованості за тілом кредиту 33 466, 10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.08.2012 становило 267 494, 54 грн.

Зважаючи на факт зміни на власний розсуд кредитодавця строку виконання зобов`язань та пред`явлення банком вимоги щодо дострокового виконання позивальником зобов`язання, право Банку нараховувати неустойку припинилось у даному випадку у вересні 2012 року.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

При цьому за загальним правилом порука припиняється саме після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, і лише у разі, якщо такий строк не визначено в договорі, то застосовується шестимісячний строк для припинення поруки.

Як зазначалось, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, який настав у вересні 2012 року.

Відповідно до п. 3.1 Договору поруки № SME0004240/2 від 19.09.2007 року, строк цього Договору становить 84 календарних місяців (тобто до 19.09.2014 року).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), від 20 березня 2019 року у справі №1411/3467/12, від 10 жовтня 2023 року у справі № 754/14628/21.

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з цим позовом та розгляду справи в суді, порука ОСОБА_2 за вказаним договором поруки, припинилася відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості як з поручителя за Кредитним договором та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2 , не застосував частину четверту статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «СЕНС БАНК» судових витрат з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Справа переглядається у межах доводів апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимог банку про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 як солідарного боржника. В іншій частині судове рішення учасниками справи не оскаржується.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з АТ «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_2 підлягає стягнення судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 8 967, 75 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Мухіна Людмила Сергіївна, задовольнити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2021 рокув цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованості в розмірі 398 566, 69 грн., а також в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судових витрат, та прийняти в цій частині постанову такого змісту.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 398 566, 69 грн. відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 8 967, 75 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2024

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: О.З. Поляков

Д.А. Трофимова