ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7829/22 Номер провадження 22-ц/814/3416/24Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

21 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2023 року (повний текст рішення складено 19 травня 2023 року) у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 21 грудня 2018 року по 01 лютого 2022 року з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 24549,74 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судові витрати у розмірі по 354,43 грн з кожного.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши 30 серпня 2024 року до Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі відповідачем було заявлено клопотання про розгляд питання щодо сплати судового збору на підставі довідки про його пенсійне забезпечення за попередній рік.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд питання щодо сплати судового збору на підставі довідки про його пенсійне забезпечення за попередній рік; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2023 року залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору, відсутністю копій апеляційної скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, а також пропуском строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та не порушення перед судом ані в апеляційній скарзі, ані в окремій заяві питання про поновлення цього строку.

Особі, яка подала апеляційну скаргу було роз`яснено наслідки не усунення вказаних недоліків: у разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження - у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено; у разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали в частині сплати судового збору, поданні копій скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи - апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Отримавши 04 жовтня 2024 року копію ухвали Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху, ОСОБА_1 14 жовтня 2024 року подав до суду апеляційної інстанції заяву, до якої було долучено: копії апеляційної скарги з додатками іншим учасникам справи, копії судових рішень адміністративного суду, копію розрахунку його пенсії, - та в якій, зокрема прохав суд відтермінувати сплату судового збору та залишити справу без руху на термін судових процесів, які перебувають на розгляді адміністративного суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підписана 04 листопада 1950 року та ратифікована Україною 17 липня 1997 року, гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Усталеною практикою ЄСПЛ закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні від 08 січня 2008 року у справі «Скорик проти України», заява № 32671/02, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Отже, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів особи.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України», заява № 50966/99).

За правилами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Питання поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано положеннями статті 127 ЦПК України, згідно з частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи зі змісту статті 354 ЦПК України клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. При чому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі № 926/1037-б/15, від 14 червня 2022 року у справі № 904/3541/15, від 14 липня 2022 року у справі № 2-6491/08).

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 89 ЦПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 подаючи у серпні 2024 року апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2023 року не клопотав перед судом про поновлення строку на його апеляційне оскарження, крім того, у поданій ним заяві від 14 жовтня 2024 року таке клопотання теж відсутнє, що згідно положень частини першої статті 127 ЦПК України, а також з урахуванням принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного законодавства, позбавляє можливості колегію суддів дослідити питання щодо пропуску відповідачем встановленого процесуальним законодавством строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду.

ВИСНОВОК

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України)

Згідно пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не подав до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2023 року ані одночасно з подання апеляційної скарги, ані після отримання ним ухвали Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року, зокрема у поданій відповідачем заяві від 14 жовтня 2024 року відповідне клопотання відсутнє, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2023 року слід відмовити.

Керуючись статтями 127, 357, 358, 381ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 травня 2023 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко