Провадження № 2/352/110/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Струтинського Р. Р.

з участю секретаря Гребінника В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

у с т а н о в и в:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування.

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що її мама ОСОБА_2 була власником будинковолодіння АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого на даний час становить 90240,41 грн, а також земельної частки (паю), посвідчений сертифікатом ІФ 0081120. 18.03.2002 мама склала заповіт, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла позивачці. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 мами позивачка як спадкоємець майна за заповітом, прийняла спадщину в порядку ст. 1268, 1269 ЦК України, оскільки на час смерті проживала разом із спадкодавцем, а також 16.08.2018 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Інших спадкоємців не має. У видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння нотаріус відмовила у зв`язку з тим, що житловий будинок є майном колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 членами даного господарства були ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які вибули з господарства 22.03.2000, та позивачка. Тобто, вона є останнім членом колгоспного двору, крім того мама в 2014 році зареєструвала на себе право власності на даний житловий будинок в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Просила визнати за нею право власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після померлої мами ОСОБА_2 .

Позивачка в судове засідання не з`явилася, в поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в поданій суду заяві просив справу розглядати у відсутності свого представника.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Установлено, що предметом спору у даній справі є право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами загальною площею 48,1 кв м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 58, ринкова вартість якого на даний час становить 90240,41 грн. Право власності голови двору ОСОБА_2 на вказане будинковолодіння підтверджується відповідним записом у погосподарській книзі № К6 за 1991-1995 роки, який визнавався в якості акту органу влади (публічного акту), що підтверджує право власності. Однак, правовстановлюючий документ відсутній.

Спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності.

Станом на 1991 рік у дворі проживали ОСОБА_2 - голова двору, її дочка ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Усі п`ятеро членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім`єю в даному колгоспному дворі. Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/5 частині.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», зі вступом в дію 15.04.1991 р. Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовані, а ті члени двору, які не втратили частку в майні колгоспного двору на момент припинення його існування, стали співвласниками у рівних частках, при цьому на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору встановлено трирічний строк позовної давності.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вибули з двору 22.03.2000.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 мами ОСОБА_2 позивачка як спадкоємець за заповітом, посвідченим 18.03.2002 секретарем виконкому Колодіївської сільської ради, прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1268, 1269 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, а також 16.08.2018 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну мамі земельну ділянку площею 1,05 га. Інших спадкоємців немає.

Вказані обставинипідтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією заповіту ОСОБА_2 (а.с.6), копією довідки від 22.05.2023 № 21/123-15/35в (а.с.7), копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 (а.с.8), копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.9), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10), постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.12), копією дублікату свідоцтва про право власності на жилий будинок (а.с.14), копією довідки Колодіївської сільської ради від 05.02.2018 (а.с.15), копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6 (а.с.16), довідкою № 13480 від 17.07.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.17), копією свідоцтва про народження позивачки (а.с.18), копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с.19-21), копією висновку про вартість майна (а.с.22-30), копією спадкової справи № 13/2018 від 31.01.2018 (а.с.49-71).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно частини першої статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частинами 1, 5 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на те, що відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивачку можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, за нею слід визнати право власності на будинковолодіння в порядку спадкування після померлої ОСОБА_2 .

На підставі наведеного, відповідно до ст. 1216, 1218, 1223, 1268, 1269 ЦК України, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкуваннязадоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , вартістю 90240,41 грн, що складається з житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами загальною площею 48,1 кв м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Івано-Франківська міська рада, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, .

Третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Секрета Іванна Іллівна, АДРЕСА_2.

Повне судове рішення складено 26.01.2024.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ