ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/5296/24

провадження № 22-ц/4809/1436/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - російська федерація,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави російська федерація про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 серпня 2024 року (суддя Волоткевич А.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заявлених вимог

ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Кіровограда із позовом до держави російської федерації про стягнення 30 186 715,10 грн майнової шкоди та 2 074 560,00 грн моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що російська федерація своїми протиправними діями заподіяла як матеріальну, так і нематеріальну шкоду не тільки державі Україна, а і її громадянам, включаючи позивачку. Відповідач несе відповідальність за порушення прав і свобод українського народу та за незаконну експропріацію майна громадян України, які проживають на її території. Вважає, що на кожного громадянина України, включаючи позивачку, припадає приблизно 727 545,00 дол. США збитків, які понесені внаслідок збройної агресії відповідача. Тому з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 727 545 дол. США. Крім того, позивачка зазнала моральних втрат та душевних страждань: постійно перебуває у стані стресу та нервозності, постійно переймається за своє життя та здоров`я, а також життя та здоров`я членів своєї родини. Стверджує, що внаслідок множинного та триваючого характеру порушень прав та законних інтересів, відповідачем їй завдана моральна шкода, розмір компенсації якої вона оцінює у 5 000,00 дол. США. Виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 22 липня 2024 року, у гривневому еквіваленті розмір пред`явлених до стягнення сум матеріальних збитків та моральної шкоди загалом складає 32 261 275,10 грн.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до держави російська федерація про відшкодування шкоди визнано неподаною та повернуто позивачці; роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Зазначене судове рішення мотивоване тим, що відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху; запропоновано позивачці протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі про залишення позову без руху.

05 серпня 2024 року у системі «Електронний суд» сформовано заяву про усунення недоліків позовної заяви у даній справі. Судом першої інстанції констатовано, що позивачка у поданій заяві сама зазначає про невиконання нею ухвали суду від 31 липня 2024 року, не вказуючи при цьому обґрунтованих причин неможливості виконання вказаної ухвали суду. За викладеного, судом встановлено, що позивачкою не усунуто недоліки позовної заяви, а саме:

- не зазначено де знаходяться оригінали письмових доказів, копії яких додано до позову;

- відповідачем визначено російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації, міністерства закордонних справ російської федерації без визначення конкретного єдиного органу в особі російської федерації, який є відповідачем; в адресі міністерства закордонних справ російської федерації не зазначено повна адреса (не зазначено місто розташування);

- не надано доказів матеріальних збитків (пошкодження або втрати майна, яке належить на праві власності позивачу) та моральної шкоди;

- не надано доказів чітко визначеного розміру матеріальних збитків, нанесених Україні російською федерацією внаслідок військової агресії;

- не визначено місце виконання рішення суду з наданням доказів неможливості такого визначення;

- не визначено посольств російської федерації в інших країнах, через які буде повідомлено відповідача про розгляд даної справи з наданням доказів неможливості такого визначення;

- не надано обґрунтованого розрахунку матеріальних збитків із зазначенням точної суми збитків України та точної кількості населення в Україні на момент звернення до суду з даним позовом;

- не надано доказів надіслання нотаріально завіреного перекладу позову з додатками в посольство відповідача в інших країнах у визначеному законодавством порядку з наданням доказів неможливості такого перекладу та направлення;

- не визначено країну, в якій буде визнання та виконання рішення суду у випадку задоволення позову з наданням доказів неможливості такого визначення.

Враховуючи не усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду від 31 липня 2024 року, суд першої інстанції виснував про необхідність визнання позовної заяви неподаною і повернення її позивачці.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 серпня 2024 року, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та винесеною з порушенням норм процесуального права. Так, у супровідному листі до виправленої позовної заяви позивачкою зазначено, що нею не може бути надано доказів того, що майнова шкода завдана її майну, оскільки позов обґрунтований захопленням державою-агресором покладів енергоресурсів, металів та мінералів, вугільних родовищ, родовищ нафти та природного газу тощо, які є власністю українського народу, а тому і позивачки. Зазначене є загальновідомим фактом. Також позивачка не мала змоги вказати державу, у якій планує подати заяву про визнання та виконання рішення національного суду, оскільки дана інформація наразі їй не відома. Унаслідок викладеного та враховуючи розрив дипломатичних відносин з відповідачем, не було можливо визначити посольство (посольства) відповідача у тих країнах, в яких планується належне сповіщення (повідомлення) відповідача та надіслання на його адресу копії позову з додатками, їх переклад на російську мову. Вважає, що як первісна позовна заява, так і позовна заява з «виправленими недоліками» повністю відповідала вимогам, викладеним у ст.. 175 ЦПК України. Зауважує, що зазначення в ухвалі від 12 серпня 2024 року надуманих «недоліків», які взагалі неможливо виправити, обмежує доступ позивачки до правосуддя.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 16 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду від 17 вересня 2024 року закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступного.

Обставини справи

26 липня 2024 року до Ленінського районного суду м. Кіровограда надійшла позовна заява ОСОБА_1 до держави російської федерації про стягнення 30 186 715,10 грн майнової шкоди та 2 074 560,00 грн моральної шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 липня 2024 року у даній справі позовну заяву ОСОБА_1 до держави російська федерація залишено без руху; надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали; зазначено, що протягом вказаного строку до суду має бути надано відомості про усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали; роз`яснено, що у разі невиконання вказаних вимог, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачці.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції навів, зокрема, наступні мотиви.

Суд звернув увагу позиваки, що оскільки дипломатичні відносини держави Україна з державою - агресором рф припинені, направлення та вручення процесуальних документів має бути здійснено саме позивачем відповідним посольствам рф. Також акцентував на тому, що будь-яке міжнародне та локальне законодавство іноземних країн встановлює певні вимоги, за яких те чи інше рішення може бути визнане та виконане на території певної держави, а тому позивачка має врахувати певне локальне та міжнародне законодавство тієї країни, в якій планує подати заяву про визнання та виконання рішення національного суду, у випадку можливого задоволення позову, оскільки недотримання порядку належного повідомлення відповідача майже у всіх локальних законодавствах іноземних держав є правовою підставою для відмови у визнанні та виконанні рішення іноземного суду. Вказав, що позивачка має здійснити відповідні переклади всіх процесуальних документів судової справи, позову та доданих до нього матеріалів на мову відповідача- іноземного елементу, в тому числі шляхом/але не виключно залучення перекладача до участі у справі.

На переконання суду, позивачка має визначитись з вірним відповідачем, порядком повідомлення відповідача, перекладом документів на мову тієї держави, в які буде заплановано визнання можливого рішення суду у справі та його виконання, та на мову відповідача, визначити посольство (посольства) відповідача у тих країнах, в яких планується належне сповіщення (повідомлення) відповідача та надіслання на його адресу копії документів (позов, додані до нього докази), їх переклад на мову відповідача (належним чином засвідчений уповноваженим перекладачем або нотаріальний переклад позовної заяви та доданих до неї документів).

Крім того судом зазначено, у порушення вимог процесуального закону, до позовної заяви не надано жодних доказів на підтвердження та обґрунтування заявлених вимог; не надано доказів (офіційних висновків відповідних установ, які уповноваженні на надання таких висновків відповідно до чинного законодавства України, експертних висновків тощо), які б підтверджували посилання в позові на суму 24,3 трильйона доларів США; не надано відповідних офіційних документів, які б підтверджували кількість населення в Україні у 2024 році; матеріали позову не містять документів, які б підтверджували факт пошкодження майна позивача; не надано обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, а також в позові не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

05 серпня 2024 року представником позивачки у системі «Електронний суд» сформовано заяву, у якій зазначено, зокрема, що на виконання ухвали від 31 липня 2024 року до суду направляється позовна заява з усіма можливими виправленими недоліками. Повідомляється, що позивачка не може надати доказів того, що майнова шкода завдана її майну, оскільки позов обґрунтований захопленням державою-агресором покладів енергоресурсів, металів та мінералів, вугільних родовищ, родовищ нафти та природного газу тощо, які є власністю Українського народу, а тому і позивачки (ст. 13 Конституції України та ст. 324 ЦК України). Також сторона позивачки не може зазначити державу, у якій планує подати заяву про визнання та виконання рішення національного суду, оскільки їй не відомо, де саме вона планує визнавати та виконувати його (рішення). Вказується, що розрахунок суми позову наведений наприкінці мотивувальної частини позовної заяви.

12 серпня 2024 року судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу, мотиви якої наведені апеляційним судом вище.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції зазначеним нормам процесуального закону не відповідає.

Надаючи правову оцінку в контексті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає про таке.

Процесуальне законодавство встановлює вимоги до змісту позовної заяви. Такі вимоги визначені у ст. 175 ЦПК України.

Так, згідно з приписами цієї норми, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

За правилами, встановленими ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно із ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до ч. 6 ст. 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. Недоліки можуть стосуватися як позовної заяви (змісту та форми), так і порядку подання. При цьому, оцінка позовної заяви та констатація недоліків у ній є суб`єктивною.

Водночас, беручи до уваги завдання суду забезпечити розгляд і вирішення справи в розумний строк, суд може не залишати позовну заяву без руху, якщо недоліки є неістотними, і можуть бути усунуті у процесі підготовки справи до судового розгляду.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка у письмовому вигляді фактично висловила заперечення щодо підстав, наявність яких пов`язувалася судом першої інстанції із висновком про невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Колегія суддів зауважує, що якщо особа наводить аргументи, які свідчать про помилковість висновків суду, з якими пов`язувалося залишення позовної заяви без руху, суд повинен зважати на них і у разі обґрунтованості цих заперечень, виходити з того, що недолік відсутній, а тому усувати його не потрібно. Суд не зв`язаний своїми помилками.

Проте місцевим судом аргументам позивачки належна правова оцінка у контексті обставин справи не надавалася.

Натомість, проаналізувавши підстави для залишення позовної заяви без руху, та як наслідок - її повернення, предмет та підстави позову, а також доводи позивачки, колегія суддів вважає, що такі недоліки можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду, оцінені при вирішені справи по суті, проте не впливають на оцінку обставин, які стали підставою для відкриття провадження у справі.

Норми процесуального закону, що регламентують відкриття провадження у справі, не наділяють суд повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, належності, допустимості та достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві, визначати належних учасників справи.

Близьку за змістом позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 вересня 2024 року у справі № 990/220/24.

Отже, постановлюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 13 ЦПК України, оскільки питання про відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, як і належність відповідача та обґрунтованість розміру збитків і моральної шкоди, є процесуальними питанням, які вирішуються судом під час судового розгляду, а не на стадії вирішення судом питання відкриття провадження у справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду зазначеної категорії справ держава Україна дійсно має продемонструвати відсутність упередженості та дотримання інших гарантій справедливого судового розгляду, а тому є важливим, щоб держава-відповідач була повідомлена про розгляд справи проти неї. Так, вже усталеною є практика відповідного повідомлення рф шляхом розміщення інформації про розгляд справи на офіційному вебсайті суду.

Однак, цього може бути недостатньо для забезпечення виконання судового рішення у певній іноземній юрисдикції.

Колегією суддів визнається, що за обставин припинення дипломатичних відносин між Україною та державою відповідачем, позивач має діяти активно, знаючи, що в разі задоволення позову в нього буде потреба виконувати судове рішення за кордоном. Те, що суд не може зробити самостійно, має право зробити позивач. Він не обмежений у можливості перекласти позовну заяву, додатки до неї і судові рішення російською мовою та направити їх, включно з інформацією про дату, час і місце розгляду справи, на офіційні електронні адреси певних органів влади рф. Докази відправлення таких листів суд може долучити до матеріалів справи й описати в судовому рішенні, щоб іноземний суд мав упевненість у тому, що відповідач повинен був знати про судовий розгляд в Україні. Крім того, для позивача немає обмежень із власної ініціативи використовувати й інші засоби для повідомлення держави-відповідача про розгляд справи в Україні (наприклад, залишати коментарі з відповідною інформацією на офіційних сторінках органів влади рф у соцмережах, фіксувати ці коментарі та вебадреси, за якими вони були розміщені, і надавати суду докази таких повідомлень відповідача).

Проте, апеляційний суд наголошує, що вирішення зазначених питань на стадії, що передує відкриттю провадження у справі, є передчасним.

У той же час, вимоги суду до позивача про виконання наведених вище умов є безпідставними, поза як вчинення відповідних дій є його правом, а не обов`язком.

Викладене свідчить, що недоліків, які перешкоджають розгляду справи по суті, і не можуть бути усунені в процесі підготовки справи до судового розгляду судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі наведено не було.

Окремо суд апеляційної інстанції звертає увагу на положення ч. 2 ст. 185 ЦПК України, яка передбачає, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави, визначеної абз. 2 ч. 1 цієї статті, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок такої особи зареєструвати електронний кабінет відповідно до ст. 14 цього Кодексу.

Аналіз наведеної процесуальної вимоги дає підстави для висновку, що виявивши невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону та зазначивши про це в описовій та мотивувальній частині ухвали про залишення позовної заяви без руху, суд має, виокремивши та структуризувавши зазначені недоліки, чітко вказати їх у резолютивній частині відповідного судового рішення.

Проте, судом першої інстанції цього зроблено не було.

За викладеного, висновки суду першої інстанції, зазначені в оскаржуваній ухвалі, не можуть бути підставою для позбавлення позивачки права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції. При поверненні позовної заяви суд першої інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами (повернення позовної заяви) та поставленою метою (реалізацією особою права на судовий захист).

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що подана скаржницею апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, з огляду на те, що дане судове рішення апеляційної інстанції не є остаточним вирішенням спору по суті.

При цьому, колегією суддів враховано правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 серпня 2024 рокускасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Цивільну справу № 405/5296/24 за позовом ОСОБА_1 до держави російська федерація про відшкодування шкоди направити до Ленінського районного суду м. Кіровоградадля продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний