У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 536/269/23

провадження № 61-10225ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 червня 2024 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та

ВСТАНОВИВ :

У березні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 26 листопада 2010 року в розмірі 31 732,08 грн.

29 червня 2023 року рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 26 378,50 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

06 червня 2024 року ухвалою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 червня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

10 липня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 червня 2024 року, в якій просить її скасувати.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково вважав необхідним стягнення з заявника судового збору за подачу апеляційної скарги.

Вказує, що він є особою, яка звільнена від сплати судового збору, як представник дитини з інвалідністю. Сплата судового збору, на його переконання, не є завданням цивільного судочинства.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 29 червня 2023 року рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 26 378,50 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 не погодився з вказаним рішенням суду та оскаржив його в апеляційному порядку, надіславши 17 лютого 2024 року апеляційну скаргу.

12 березня 2024 року ухвалою Полтавського апеляційного суду клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з підстав неподання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та несплати судового збору.

На виконання вимог ухвали заявником на адресу апеляційного суду надіслано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та повторно заявлено вимогу про звільнення його від сплати судового збору.

Як на підставу звільнення від сплати судового збору вказував, що він є законним представником дитини з інвалідністю, тому в силу пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон) звільнений від сплати судового збору.

На підтвердження вказаного надав копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2 та копію форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, де зазначено, що ОСОБА_2 - дитина з інвалідністю.

17 квітня 2024 року ухвалою Полтавського апеляційного суду повторну вимогу ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 червня 2023 року повторно залишено без руху з підстав невиконання вимог пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України.

Роз`яснено, що положення пункту 9 частини першої статті 5 Закону не поширюються на ОСОБА_1 у вказаній справі, оскільки спірні правовідносини стосуються прав та обов`язків його особисто як відповідача та позичальника кредитних коштів банківської установи.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали заявником на адресу апеляційного суду надіслано клопотання про відміну вимоги сплати судового збору за подачу ним апеляційної скарги як законного представника дитини з інвалідністю.

06 червня 2024 року ухвалою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу, Полтавський апеляційний суд виснував, що предметом спору в справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, що не стосується прав та інтересів малолітньої

ОСОБА_2 , а тому твердження ОСОБА_1 про необхідність звільнити його від сплати судового збору є лише власним розумінням положень Закону та не може бути прийнято до уваги під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Враховуючи, що у визначений законом строк ОСОБА_1 недоліки апеляційної скарги не усунуті, судовий збір у повторно наданий судом строк не сплачено, відповідного клопотання про надання відстрочення чи розстрочення суми судового збору не подано, відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження.

Верховний Суд погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Серед основних засад судочинства Конституцією України встановлено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги встановлено статтею 356 ЦПК України.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до пункту 9 частин першої статті 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Судом встановлено, ОСОБА_1 є відповідачем у справі № 536/269/23, предметом якої є стягнення кредитної заборгованості, що жодним чином не пов`язано та не стосується захисту інтересів дитини з інвалідністю та не потребує здійснення заявником функцій представника дитини з інвалідністю.

Спірні правовідносини стосуються прав та обов`язків відповідача особисто як позичальника кредитних коштів банківської установи, відтак його посилання на необхідність застосовувати положення Закону щодо звільнення його від сплати судового збору є помилковим.

Визначені положеннями пункту 9 частин першої статті 5 Закону підстави для звільнення від сплати судового збору не поширюються на ОСОБА_1 у вказаній справі, а, отже, за подачу апеляційної скарги йому необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 3 244,56 грн (2 163,04 грн х 150%).

Вбачається, що заявник не виконав вимог ухвали Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року, не сплатив судовий збір, тому правильним є висновок суду апеляційної інстанції про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 червня 2023 року неподаною та повернення її заявникові.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про необхідність відкриття апеляційного провадження, оскільки суд апеляційної інстанції встановив відсутність пільг у ОСОБА_1 щодо сплати судового збору.

Судом роз`яснено, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Водночас у разі, якщо особа, яка звертається до суду з апеляційною скаргою, та на яку не розповсюджуються визначені Законом пільги щодо звільнення від сплати судового збору, має незадовільний майновий стан, вона може звернутися до суду з клопотанням про відстрочення або розстрочення, зменшення розміру або звільнення від сплати судового збору (стаття 82 ЦПК України).

Встановлено, що з таким клопотанням заявник не звертався.

Інші доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та надання оцінки його доводам в контексті наявності пільг щодо сплати заявником судового збору, не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення та не є обов`язковою підставою для його скасування, а тому відхиляються судом касаційної інстанції.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування та дотримання судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Верховний Суд є судом права і його повноваження визначені статтями 400, 409 ЦПК України.

Керуючись статтею 390, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 червня 2024 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська