Справа № 643/3375/24
Провадження № 2-др/643/50/24
11.10.2024 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді: Новіченко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,
представника відповідача: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
заяву представника відповідача адвоката Драченка Владислава
Вікторовича про ухвалення додаткового рішення у справі
№ 643/3375/24
за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3
про стягнення безпідставно отриманих коштів
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2024 у справі № 643/3375/24 у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено; відповідно до статті 246, пункту 5 частини 7 статті 265 ЦПК України призначено судове засідання для вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу на 27.09.2024 року.

12.09.2024 року представником відповідача було подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 643/3375/24, відповідно до змісту якої він просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 22 900, 00 грн.

27.09.2024 року позивачем подано до суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що відповідач не подав необхідних доказів на суму, яку просить стягнути, а саме рахунок на оплату, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні доручення. Також позивач посилається на те, що враховуючи предмет спору, незначну складність справи та незначний обсяг матеріалів, які потребували вчинення адвокатом обумовлену цим кількість підготовлених процесуальних документів, а також враховуючи, що суд при ухваленні рішення не використовував правові позиції, на які посилався відповідач розмір витрат на оплату послуг адвоката, заявлений відповідачем, є неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, а тому підлягає зменшенню. Окремої уваги заслуговує факт порушення адвокатом відповідача процесуальних строків на подання відповідних доказів. При цьому, судова практика щодо спірних правовідносин є сталою. Зібрані та надані суду докази не мають значного обсягу, на дослідження яких адвокат витратив би значний час. До відзиву доданий лише один документ. Очевидно що збір таких доказів не потребує багато часу. За таких обставин, керуючись принципами реальності та пропорційності витрат на професійну правову допомогу адвоката, застосувавши критерії розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, позивач просить суд зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката та визначити їх у сумі 5 000, 00 грн.

27.09.2024 року розгляд заяви відкладено на 11.10.2024 року у зв`язку з перебуванням судді Новіченко Н.В. у нарадчій кімнаті.

У судовому засіданні 11.10.2024 року представник відповідача підтримав викладені у заяві вимоги та просив суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 22 900, 00 грн.

Позивач та представник позивача у судове засідання 11.10.2024 року не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22 900, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина 1 статті 29 Закону).

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20).

Цивільний процесуальний закон визначає критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача було надано:

-Договір про надання правової допомоги № 118/02 від 02.02.2022, укладений між відповідачем (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси» (Об`єднання);

-Акт № 3 наданих послуг (детальний опис робіт) від 10.09.2024 до Договору про надання правової допомоги № 118/02 від 02.02.2022, відповідно до якого Об`єднання надало, а Клієнт прийняв юридичні послуги (правничу допомогу) у справі № 643/3375/24 у формі: консультація (03.06.2024) 40 хвилин; написання та подача заяви про ознайомлення з матеріалами справи № 643/3375/24 (03.06.2024) 30 хвилин; аналіз позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, підготовча робота для складання відзиву на позовну заяву, збір доказів, сканування документів, аналіз законодавства та судової практики, написання та подача відзиву на позовну заяву (13.06.2024) 210 хвилин; написання та подача заяви про участь у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (13.06.2024) 30 хвилин; представництво інтересів Клієнта в судовому засіданні в режимі відеоконференції (з урахуванням очікування та нарадчої кімнати): 15.07.2024 30 хвилин; 19.08.2024 13 хвилин; 09.09.2024 69 хвилин; написання та подача заяви на додаткові пояснення сторони позивача (09.09.2024) 60 хвилин. Вартість наданих послуг становить 8 000, 00 грн. На виконання п. 4.5. Договору про надання правової допомоги № 118-02 від 02.02.2022 сторонами погоджено «гонорар успіху адвоката» в розмірі 14 900, 00 грн. Всього до сплати 22 900, 00 грн.;

-Рахунок на оплату № 548 від 10.09.2024 на суму 22 900, 00 грн.;

-Платіжну інструкцію № 583 від 10.09.2024 на суму 22 900, 00 грн.;

Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі "гонорару успіху", суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару (в даному випадку вирахуваного ними у відсотковому співвідношенні від суми задоволениз позовних вимог), а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які визначені адвокатським бюро та оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи. Адже саме розмір витрат, понесених відповідачем на фактично надані реальні та неминучі послуги на правничу допомогу, і саме з метою досягнення певного правового результату вирішення конфлікту сторін кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь відповідач як судові витрати, понесені ним на сплату гонорару успіху, за рахунок позивача.

Отже на думку суду, за результатами розподілу судових витрат витрати в формі "гонорару успіху" не можуть бути стягнуті в розмірі, який перевищує вартість фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки це не відповідає критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права.

Проаналізувавши зміст вищевказаного акту наданих правових (юридичних) послуг з правової допомоги, з урахуванням критерію реальності, дійсності, необхідності, розумності їх розміру, суд дійшов висновку, що витрати відповідача з урахуванням пропорційності до предмета позову, його ціни та їх розумності, є необґрунтованими.

Зважаючи на вищенаведені обставини, приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог у даній справі, оцінюючи витрати відповідача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, частково беручи до уваги мотиви заперечень позивача, приймаючи до уваги співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони, а також те, що заявлений відповідачем до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу не повністю відповідає критеріям обґрунтованості, розумності, співмірності та пропорційності, керуючись принципом розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 141, 246, 264, 265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника відповідача адвоката Драченка Владислава Вікторовича задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

3. В іншій частині заяву залишити без задоволення.

4. Додаткове рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

6. Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено 22.10.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко