Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2024 Справа №607/7735/20 Провадження №2/607/494/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Ромазана В.В.

за участі секретаря Музики А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 27.08.2004 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У даному шлюбі в них народилися діти дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя у них з відповідачем не склалось, у зв`язку відсутністю взаєморозуміння та спільних інтересів, а також розходженням поглядів на життя, у зв`язку із чим вони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час вони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство. Вважає подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Окрім цього, зазначає, що за час перебування у шлюбі нею з відповідачем набуте майно, на яке вони набули право спільної сумісної власності. Враховуючи, що згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між нею з відповідачем не досягнуто, вважає, що такий спір має бути вирішено судом.

З огляду на вищенаведене позивач просить суд: розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 ; провести поділ спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_5 , зокрема: визнати за ОСОБА_1 , право власності на: 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину будівельних матеріалів та робіт, які використані в процесі будівництва садового будинку в с. Підгороднє Тернопільського району, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:2877; визнати за ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «CHEVROLET-AVEO», 2007 року випуску, об?єм двигуна 1500, д.н.з. НОМЕР_1 ; 1/2 частину будівельних матеріалів та робіт, які використані в процесі будівництва садового будинку в с. Підгородне Тернопільського району , розташованого на земельній ділянці кадастровий номер::01:001:2877; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ринкову вартість автомобіля CHEVROLET-AVEO, 2007 року випуску, об?єм двигуна 1500, д.н.з. НОМЕР_2 ; а також судові витрати.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.05.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

06.07.2020 судом зареєстровано відзив на позов, поданий представником відповідача, в якому, відповідач позов визнав частково, а саме не заперечує, щодо можливості розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у зв`язку з тим що подружні відносини між сторонами не підтримуються та спільного господарства не ведеться. Окрім цього Відповідач не заперечує проти прав Позивача на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , та 1/2 грошових коштів від ринкової вартості автомобіля марки «CHEVROLET-AVEO», 2007 року випуску, об?єм двигуна 1500, д.н.. НОМЕР_2 . які були придбані ними підчас шлюбу. Однак, щодо позовної вимоги про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва садового будинку в с. Підгородне, Тернопільського району, розташованого на земельній ділянці, кадастровий номер :01:001:2877, вважає їх безпідставними. Так, Відповідач зазначив, що жодних будівельних робіт з часу придбання земельної ділянки Позивачем не проводилось. А тому, на його думку, не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_1 , що на земельній ділянці кадастровий номер::01:001:2877, площею 0,06 га, яка розташована на території Підгороднянської сільської ради було побудовано житловий будинок, оскільки вони не підтвердженні відповідними доказами. Також, відповідач звертає увагу на ту обставину, що у червні 2018 року Позивач добровільно та без жодного примусу здійснила відчуження даної земельної ділянки на користь третіх осіб згідно договору купівлі-продажу від 05.06.2018 року, згідно умов якого підтверджено, що дана земельна ділянка вільна від будь-якої забудови та на ній не розміщено жодних житлових будинків.

01.10.2020 представником позивача подано суду відповідь на відзив, в якій позивач ствердив, що за час її перебування із відповідачем в шлюбі набуте наступне майно: однокімнатна квартира АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «CHEVROLET-AVEO» д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований 02.08.2016 року на ім?я Відповідача та знаходиться в його користуванні; земельна ділянка для індивідуального садівництва площею 0,06 га на території Підгороднянської с/ради Тернопільського району, кадастровий номер земельної ділянки - :01:001:2877, яка була оформлена на ім`я позивача. Крім того, на вищевказаній земельній ділянці позивачем та відповідачем було проведено та закінчено будівництво садового будинку, який на даний час не прийнято в експлуатацію. Будівництво його було розпочато в липні 2017 року. Сторони за один рік побудували будинок, провели накриття, вставили вікна, провели внутрішні ремонті роботи та встановили огорожу. Для купівлі вікон позивач в АТ «Укрсиббанк» отримувала споживчий кредит. Влітку 2018 року сторони припинили подружні відносини. На вимогу відповідача по справі перед від?їздом з м. Тернополя 05.06.2018 року земельна ділянка в с. Підгородне Тернопільського району, на якій було вже збудовано будинок, була переоформлена на матір відповідача ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу. Таким чином, позивач вважає, що відповідач по справі ОСОБА_2 намагався приховати існування побудованого нами житлового будинку, який знаходився на даній земельній ділянці, та підлягав поділу. Зазначає, що кошти за дану земельну ділянку позивач не отримувала, однак погодилась підписати даний договір, щоб мати можливість виїхати з м. Тернополя.

21.10.2020 протокольною ухвалою у даній справі закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою від 05.04.2021 у даній справі за клопотанням представника позивача призначено у справі комплексну судову будівельно-технічну та автотоварознавчу експертизи, провадження у справі зупинено.

18.11.2021 експертом матеріали справи повернуто без виконання у зв`язку із ненаданням відповідачем доступу експерту до спірного об`єкту нерухомості по АДРЕСА_3 .

19.11.2021 провадження у справі поновлено.

14.03.2022 за клопотанням позивача судом призначено судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено.

10.02.2023, 23.06.2023 ухвалами суду зобов`язано відповідача у справі, на клопотання судового експерта, надати безперешкодний доступ до об`єкта дослідження за адресою: АДРЕСА_3 та не чинити перешкод у її проведенні.

22.04.2024 провадження у справі поновлено, матеріали справи по проведенню судової будівельно-технічної експертизи експертом повернуто без виконання, оскільки доступу до домоволодіння по АДРЕСА_3 відповідачем в черговий раз не надано.

Позивач та її представник адвокат Семененко Л.М. в судове засідання не з`явились, однак представником подано клопотання про розгляд справи без сторони позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник адвокат Тришак О.Г. в судове засідання не з`явились, однак представником подано клопотання про розгляд справи без сторони відповідача. Позовні вимоги визнає частково згідно відзиву на позов, в решті позовних вимог просить відмовити.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого 08.08.2006 повторно, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 27.08.2004, про, що складено актовий запис №1109.

У даному шлюбі в сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданим 30.01.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 виданим 19.03.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.10.2012, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., зареєстрованого в реєстрі за №4578, ОСОБА_8 передала у власність, а ОСОБА_1 прийняла у власність (купила) земельну ділянку, що розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Цільове призначення земельної ділянки для індивідуального садівництва. Площа земельної ділянки 0,0600 га. Кадастровий номер 010012877.

Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 08.06.2017, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №89489202 від 14.06.2017.

Згідно довідки, виданої садівничим товариством «Барвінок» від 28.05.2017, ОСОБА_1 є членом зазначеного садівничого товариства та за нею рахується земельна ділянка без забудови площею 0,06 га по АДРЕСА_3 .

З будівельного паспорту будівництва садового будинку по АДРЕСА_3 , зареєстрованого за №219-2-15/17 та виданим 04.07.2017 вбачається, що забудовником (замовником) є ОСОБА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 252.

04.07.2017 року на замовлення ОСОБА_1 складено Схему забудови земельної ділянки місцезнаходження якої є садівниче товариство «Барвінок», АДРЕСА_3 на землях Підгороднянської сілької ради.

Крім цього, відділом містобудування та архітектури Тернопільської РДА розроблено вимоги до забудови земельної ділянки на території Підгороднянської сільської ради ТОВ «Барвінок», вул..Барвінкова, 124.

Також, на замовлення ОСОБА_1 РРКП «Селопроектбудсервіс» у 2017 році складено Ескіз намірів забудови садового будинку на землях Підгороднянської с/р в садовому товаристві «Барвінок» АДРЕСА_3 , а також розроблено ситуаційну схему розміщення земельної ділянки з Генплану забудови садового товариства «Барвінок».

Крім цього, у серпні 2017 року Тернопільською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю видано повідомлення про початок будівельних робіт ТП №54 на будівництво садового будинку в АДРЕСА_3 , замовником у яких виступала ОСОБА_1 .

Також згідно довідки виданої АТ «Укрсиббанк» від 04.09.2020 року №137-548/870, ОСОБА_1 25.10.2017 року укладено кредитний договір №0 на отримання споживчого кредиту на суму 45925,60 грн.

Як вбачається із рахунку фактури №СПД-000014 від 24.10.2017, ОСОБА_1 здійснено замовлення вікон у кількості десяти штук на загальну суму 49050 грн.

Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що під час шлюбу із відповідачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 , а також транспортний засіб марки «CHEVROLET-AVEO» та упродовж 2017-2018 років подружжям здійснювалось будівництво садового будинку в с.Підгороднє, який був побудований до припинення шлюбних відносин із відповідачем, тобто до липня 2018 року на земельній ділянці, що розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області для індивідуального садівництва, що належала раніше їй. Підтвердила, що зазначене майно та будівництво будинку, який не був уведений в експлуатацію здійснювалось за спільні кошти подружжя.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судовому засіданні надали аналогічні показання, підтвердивши зазначені обставини. Також пояснили, що позивачем у банку оформлявся кредит, з метою будівництва спірного садового будинку, а також придбавались будівельні матеріали на його спорудження.

Також як вбачається із світлин, наданих стороною позивача, на них зафіксовано спорудження садового будинку на земельній ділянці, що розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, що не заперечувалось стороною відповідача у судовому засіданні.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.06.2018, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №640, ОСОБА_1 продала та передала ОСОБА_6 , а ОСОБА_6 купила та прийняла від ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0600 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, кадастровий номер: :01:001:2877, що розташована за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, Підгороднянська сільська рада.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.05.2020 року №208584088, 05.06.2020 зареєстровано право власності земельну ділянку кадастровий номер: :01:001:2877, що розташована за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, Підгороднянська сільська рада, площею 0,06 га за ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивача.

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.05.2020 року №208583297, 15.04.2008 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Як вбачається з інформації, викладеній у листі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області №31/19-4027 від 02.10.2024, згідно Єдиного державного реєстрі транспортних засобів щодо власників транспортного засобу марки «CHEVROLET AVEO», 2007 р.в., кузов НОМЕР_6 , станом на 02.10.2024 власником зазначеного транспортного засобу із 02.08.2016 був ОСОБА_2 , який в подальшому 25.03.2021 здійснив його відчуження, без згоди позивача.

Як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 , ОСОБА_1 з моменту укладення шлюбу із відповідачем по 03.01.2018 року працювала в структурних підрозділах ПАТ «Тернопільгаз», в подальшому з 19.01.2018 по 26.08.2018 перебувала на обліку у Тернопільському міськрайонному центру зайнятості, а з 01.07.2019 року працює у ПАТ «Місто банк».

Згідно довідки виданої ПАТ «Тернопільгаз» №02/1005 від 01.10.2020, ОСОБА_1 дійсно працювала в ПАТ «Тернопільгаз» на посаді начальника групи корпоративних операцій та цінних паперів з 25.11.2003 по 03.01.2018.

На підтвердження свого заробітку подала суду довідки про доходи від 12.10.2020, з яких вбачається, те що вона працювала в ПАТ «Тернопільгаз» та отримувала заробітну плату за місцем основної роботи, а саме: за період з січня 2004 року по грудень 2006 року у розмірі 38929,91 грн.; - з 01.07.2010 по 03.01.2018 на суму 282325,82 грн.; - з січня 2007 по червень 2010 у розмірі 12170,54 грн.

ОСОБА_6 , яка є матір`ю відповідача та яка була власником вказаної спірної земельної ділянки померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 виданим 03.01.2019 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Згідно довідки №55 ДП «Дружба сервіс-житло 2» від 31.01.2022, за адресою АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Щодо вимог позивача про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За змістом ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення..

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом із наданих пояснень сторін та їх представників у судовому засіданні з`ясовано, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, обоє бажають шлюб розірвати, відтак їх шлюб носить формальний характер та його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін. Відтак, суд вважає, що відповідно до вимогст.112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами слід розірвати, задовольнивши вимоги позивача у цій частині.

Щодо вимоги про поділ майна подружжя, суд зазначає наступне.

Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВС України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.

Суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку із нормами статтей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати ВС від 18.12.2019 року у справі №200/22329/14. Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації із моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому в залежності від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статтей 60, 63, 69 СК України та статтей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази встановив, що легковий автомобіль марки «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, об?єм двигуна 1500 см. куб., д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_6 , а також квартира АДРЕСА_5 , будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані в процесі будівництва упродовж 2017-2018 років садового будинку в селі Підгородне Тернопільського району Тернопільської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877 були придбані сторонами у шлюбі.

Виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, фактичних обставин справи, судом встановлено, що спірне майно придбано за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї. Незалежно від того, на кого з подружжя оформлено рухоме майно, придбаний ними автомобіль згідно ст. 60 СК України належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від доходів кожного з них та суми вкладених у придбане майно коштів.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 25.03.2021 відчужив спірний транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, об?єм двигуна 1500 см. куб., д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_6 , належний сторонам на праві спільної сумісної власності на користь ОСОБА_11 , що підтверджується наведеною інформацією із регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області від 02.10.2024 №31/19-4027.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №547/21-22 від 17.06.2021, ринкова вартість транспортного засобу марки, моделі CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1500 см.куб, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на момент проведення експертизи становить 119236,88 грн.

При цьому, суд не бере до уваги наданий стороною відповідача висновок про вартість майна зазначеного транспортного засобу, проведений оцінювачем «Експерт оцінка» ОСОБА_12 згідно якого така вартість станом на 16.11.2020 року складає 88300 грн., оскільки такий оцінювач не попереджувався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Суд зазначає, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц , від 15.10.2020 у справі № 483/812/19.

Таким чином, вартість 1/2 частки спірного транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, об?єм двигуна 1500 см. куб., д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_6 буде становити 59618,44 гривень, яку слід стягнути із відповідача у користь позивача, частково задовольнивши вимоги позивачка у цій частині.

Також, враховуючи те, що квартира АДРЕСА_5 придбана сторонами 28.03.2008 році, тобто у період перебування сторін у шлюбі, що визнається та не заперечується стороною відповідача, суд вважає, що слід провести поділ вказаного спільного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) ідеальну частку зазначеної квартири.

Крім цього, суд вважає, що слід провести поділ спільного майна подружжя, а саме будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які були використані в процесі будівництва садового будинку в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області упродовж 2017-2018 років, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877 та в порядку їх поділу, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 їх ідеальну частку. При цьому, суд вважає, що належними та допустимими наведеними доказами, які були проаналізовані та досліджені судом підтверджено спорудження зазначеного спірного об`єкту нерухомості упродовж 2017-2018 років подружжям, за рахунок їх спільних коштів, відтак твердження сторони відповідача із цього приводу суд відкидає. На думку суду, не заслуговує на увагу, як підставу для відмову у позові й та обставина про яку зазначив відповідач, що спірна земельна ділянка у 2018 році була відчужена позивачем матері відповідача ОСОБА_6 , оскільки не спростовує призумцію того, що будівництво будинку, який розташований на ній було зведено упродовж 2017-2018 років за рахунок будівельних матеріалів і конструкцій, придбаних сторонами за спільні кошти подружжя. При чому, суд зауважує, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що таке будівництво спірного об`єкту нерухомості проводилось за кошти інших осіб, тобто своєї матері чи його особисті. Також, суд вважає, що твердження сторони відповідача викладені у відзиві щодо того, що під час перебування сторін у шлюбі позивачем не проводилось жодних робіт із будівництва житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:2877, яка перебувала у їх спільній власності суд відхиляє, оскільки дані твердження спростовуються зазначеними доказами, які були надані позивачем та показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . При цьому, суд констатує, що замовником усіх дозвільних документів на будівництво зазначеного об`єкту нерухомості, у тому числі на розробку його проекту виступала позивач. Також суд зазначає, що ним з метою проведення будівельно-технічної експертизи, яку було призначено судом, неодноразово виносились ухвали про зобов`язання відповідача надати доступ експерту до спірного об`єкту нерухомості, які були ним проігноровані, як наслідок неможливість її проведення. Так, в силу вимог ч.1 ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або він іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відтак, суд констатує, що відповідач ОСОБА_2 ухилився від своєї участі у проведенні призначеної судом зазначеної експертизи, допуску експерта до спірного об`єкту нерухомості не надав, без якого провести призначену судом експертизу було не можливо.

Окрім цього, за змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Отже, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати в розмірі 5502 грн. 20 коп. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, а також 4118 грн. 64 вартості проведеної судової автотоварознавчої експертизи.

Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 82, 89, 141, 263-268, 269, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про

розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 серпня 2004 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1109.

Провести поділ спільного майна подружжя:

- легкового автомобіля марки «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, об?єм двигуна 1500 см. куб., д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_6 , загальною ринковою вартістю 119 236 (сто дев?ятнадцять тисяч двісті тридцять шість) гривень 88 коп.;

- квартири АДРЕСА_5 ;

- будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які використані в процесі будівництва садового будинку в АДРЕСА_3 , який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877.

В порядку поділу майна подружжя, визнати за:

ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 (одну другу) ідеальну частку квартири АДРЕСА_5 ;

- 1/2 (одну другу) ідеальну частку будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які були використані в процесі будівництва садового будинку в АДРЕСА_3 , який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877;

ОСОБА_2 право власності на :

- 1/2 (одну другу) ідеальну частку квартири АДРЕСА_5 ;

- 1/2 (одну другу) ідеальну частку будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які були використані в процесі будівництва садового будинку в АДРЕСА_3 , який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877;

В порядку поділу майна подружжя стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 59 618 (п?ятдесят дев?ять тисяч шістсот вісімнадцять) грн. 44 коп., як компенсацію вартості однієї другої частини легкового автомобіля марки «Chevrolet Ave», 2007 року випуску, об?єм двигуна 1500 см.куб., д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_6 .

У решті позовних вимог, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь

ОСОБА_1 5502 (п?ять тисяч п?ятсот дві) грн. 20 коп. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, а також 4118 (чотири тисячі сто вісімнадцять) грн. 64 вартості проведеної судової автотоварознавчої експертизи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його

проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі складено 21.10.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_9 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_10 .

Головуючий суддяВ. В. Ромазан