ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/977/24
провадження № 2/753/5723/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.,

з секретарем Власенком Д.А.,

за участю:

представника відповідача Гаро Г.О.

відповідача ОСОБА_2

позивач не з`явилася,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

04 січня 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що з 11 липня 2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося. Сторони не ведуть спільне господарство. Позивачка зазначає, що з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2024 року для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С.

Ухвалою від 25 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати п`ятиденний термін з дня отримання копії даної ухвали.

У зазначений строк від позивачки до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 31 січня 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою від 21 березня 2024 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передано до Верховного Суду для визначення підсудності відповідно до статті 29 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у визначенні підсудності цивільної справи № 753/977/24 відмовлено, матеріали справи повернуто до Дарницького районного суду. м. Києва.

Ухвалою від 22 квітня 2024 року суд прийняв до свого провадження цивільну справу та призначив справу до розгляду.

Ухвалою суду від 08 травня 2024 року задоволено клопотання адвоката Гаро Г.О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 строк для примирення терміном на чотири місяці. Провадження у справі було зупинено до закінчення визначеного строку.

03 липня 2024 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року залишено без змін.

Ухвалою від 27 вересня 2024 року суд поновив провадження у справі та призначив справу до розгляду в судове засідання на 14 год. 45 хв. 16 жовтня 2024 року.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, 14 жовтня 2024 року та 16 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» ЄСІТС подала до суду клопотання, в яких повідомила, що примирення між сторонами не відбулось, позовні вимоги про розірвання шлюбу вона підтримує, подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, а тому просить суд позов задовольнити та проводити розгляд справи за її відсутності.

16 жовтня 2024 року від адвоката Гаро Г.О. до суду надійшли додаткові пояснення в яких представник відповідача зазначила, що ОСОБА_2 категорично заперечує проти розірвання шлюбу та при ухваленні рішення просить врахувати обставини, що позивачкою не надано жодного належного та достовірного доказу на підтвердження її доводів про вчинення відповідачем щодо неї домашнього насильства. Напроти, у листі прокуратури Потсдаму, який стороною відповідача отримано 11 липня 2024 року, зазначено, що розслідування розпочате відносно ОСОБА_2 , було припинено.Також, сторонами не врегульовано питання про визначення місця проживання і утримання їх малолітнього сина ОСОБА_4 та щодо поділу спільного майна подружжя.

В судовому засіданні відповідач на обґрунтування своїх заперечень повідомив суду, що в нього не втрачені почуття любові та поваги до позивачки. Вказав, що він із дружиною за час наданий для примирення відвідували сімейного психолога, тобто вживали заходи для збереження шлюбу. Загалом відбулося чотири зустрічі. Наразі він з дружиною близько п`яти місяців проживають окремо, дитина за спільною домовленістю проживає почергово з ним та з матір`ю. Незважаючи на окреме проживання та поданий позивачем позов, відповідач вважав, що шлюб можливо зберегти.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що неможливо з`ясувати дійсні причини звернення позивачки до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, оскільки вона не з`явилась в судове засідання. Просила врахувати, що між сторонами не було досягнуто жодних домовленостей щодо поділу спільного майна подружжя. Також просила врахувати, що малолітній син позивачки та відповідача виявляє бажання проживати у повній родині, разом з батьком та матір`ю.

Суд, заслухавши думку відповідача та його представника, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено актовий запис № 1513 ( том № 1, а.с. 3).

Під час перебування в шлюбі у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено актовий запис про народження № 3687 (том № 1, а.с. 18).

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 10, 11 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Ухвалою від 08 травня 2024 року суд надав сторонам строк на примирення терміном на чотири місяці.

Доводи відповідача та його представника про те, сторони продовжують вживають заходів для збереження шлюбу та відновлення сімейних відносин, суд не приймає до уваги, оскільки 16 жовтня 2024 року позивачем подано клопотання, в якому остання повідомила суд, що стосунки між нею та відповідачем лише погіршилися, а подальше перебування у шлюбі порушує її права.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, а відмова суду у розірванні шлюбу може свідчити про примушування позивачки до шлюбу проти її волі.

Доводи представника відповідача про те, що сторонами не врегульовано питання щодо визначення місця проживання дитини спростовуються поясненнями відповідача, який вказав, що між сторонами досягнуто домовленості про те, що дитина буде проживати почергово з матір`ю та батьком.

Відсутність домовленостей щодо поділу спільного майна подружжя не може бути підставою для збереження шлюбу.

Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 21, 24, 110-112 СК України, ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 133, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Шлюб зареєстрований 11.07.2015 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1513 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 жовтня 2024 року.

Суддя Ю.С. Мицик