465/7357/24
2/465/3196/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Марків Ю.С., розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Представник Акціонерного товариства "Сенс Банк" звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.09.2024 вищевказану позовну заяву залишено без руху з підстав, викладених у мотивувальній частині такої та надано строк на усунення недоліків, який не міг перевищувати п`яти днів з дня вручення копії ухвали.

07.10.2024 від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої просив відкрити провадження у справі.

Мотивує вказану заяву тим, що наявність платіжного документу у програмі суду за іншою справою не може свідчити про те, що меморіальний ордер № від 16.03.2023 є неналежним доказом сплати судового збору, оскільки внесення таких відомостей у програму суду здійснюється робітником суду у будь-якому разі при отриманні документів заявника незалежно від подальших стадій та процесуальних рішень суддів. Вказує, що провадження у справі № 465/2330/23 не відкривалось, розгляд справи не здійснювався, клопотання про повернення судового збору позивачем не заявлялось. Крім цього, зазначає, що весь судовий збір, який справляється за подання позовних заяв до цього ж суду, перераховується на один і той самий рахунок. На думку представника позивача, до даних обставин можна застосувати висновки, зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 № 170/129/21, що судовий збір у справі є сплаченим з моменту зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України, незалежно від того, на реквізити якого суду він сплачений, а в даному випадку, на думку представника позивача, незалежно від того, у якій справі він сплачений. Відтак, вважає, що меморіальний ордер № від 16.03.2023 є належним доказом сплати судового збору за подання позовної заяви у справі № 465/7357/24, так як містить всі необхідні реквізити.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяву про усунення недоліків позовної заяви, приходжу до висновку, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу, виходячи з наступного.

Згідно мотивувальної частини ухвали Франківського районного суду м.Львова від 25.09.2024 позовна заява була залишена без руху у зв`язку з тим, що з матеріалів позовної заяви вбачається, що до такої представником позивача долучено меморіальний ордер № від 16.03.2023, згідно якої АТ "Сенс Банк" сплачено судовий збір за подання до Франківського районного суду м.Львова позову до ОСОБА_1 в розмірі 2684,00 грн. Разом з тим, з інформації, наявної у КП "Д-3", вбачається, що аналогічний меморіальний ордер долучався представником позивача до матеріалів позовної заяви Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі №465/2330/23. Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова Кузя В.Я. від 30.05.2023 року матеріали позовної заяви Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто позивачу. З вищевказаної ухвали вбачається, що позивач правом на повернення судом сплаченого судового збору при поданні позовної заяви у справі №465/2330/23 не скористався, а в подальшому подав цю ж квитанцію про сплату судового збору у даній справі.

Необхідно звернути увагу на те, що оскільки даний меморіальний ордер вже подавався позивачем 31.03.2023 при поданні до Франківського районного суду м.Львова позовної заяви у справі №465/2330/23, яка ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 30.05.2023 повернута позивачу, окрім того, реквізити такого відображено в системі КП «Д-3» при реєстрації зазначеної позовної заяви, такий не може братися до уваги судом та вважатися доказом сплати судового збору за подання позовної заяви у даній цивільній справі.

До аналогічного висновку прийшов Львівський апеляційний суд при постановленні ухвали від 19.08.2024 у справі №461/3226/24.

Суд не бере до уваги покликання представника позивача у заяві про усунення недоліків позовної заяви на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 №170/129/21, що судовий збір у справі є сплаченим з моменту зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України, незалежно від того, на реквізити якого суду він сплачений, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.50 вищевказаної постанови «виходячи з аналізу зазначеного законодавства, немає підстав вважати, що судовий збір при передачі справи за підсудністю іншому суду повинен сплачуватись повторно на рахунок того суду, де справа розглядається фактично. Перерозподіл сплачених коштів може здійснюватися ДСА України у визначеному нею порядку або у порядку, визначеному іншим компетентним органом держави».

Відтак, вказані правовідносини, про які йдеться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 №170/129/21 та на яку покликається представник позивача, не є релевантними до правовідносин, які виникли у даній цивільній справі.

Більш цього, при обставинах, які виникли у даній цивільній справі, та при відкритті провадження у справі, позивач не буде позбавлений можливості у майбутньому звернутись до суду з клопотанням про повернення судового збору у справі №465/2330/23, що в свою чергу призведе до ненадходження судового збору у повному обсязі у даній цивільній справі. Окрім цього, суд зазначає, що така можлива процесуальна поведінка позивача перебуватиме поза увагою та контролем суду у даній цивільній справі.

Відтак, позивачу необхідно було долучити до заяви про усунення недоліків інший платіжний документ про сплату судового збору в розмірі 2422,40.

Всупереч цьому, представник позивача не виконав вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, а відтак, судом встановлено, що представником позивача не виконано вимог, встановлених ч.4 ст.177 ЦПК України щодо сплати судового збору за подання до суду позовної заяви.

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем (представником позивача) не усунуто недоліки позовної заяви, викладені у мотивувальній частині ухвали суду від 25.09.2024, тому, суд вважає за необхідне повернути позивачу позовну заяву.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ч. 3 ст.185, ст.260, 261 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви, в загальному порядку, передбаченому законом.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Марків Ю.С.