Дата документу 09.10.2024 Справа № 337/2559/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2559/22 Головуючий у 1-й інстанції: Бредун Д.С.
Провадження № 22-ц/807/644/24-2 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Онищенка Е.А.,

Полякова О.З.,

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2024 року в частині закриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист праву справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти за договором позики від 05 січня 2021 року в сумі 3 817,64 доларів США, з яких: 3 000,00 доларів США сума основної заборгованості, 810,00 доларів США відсотки за користування позикою, 7,64 доларів США 3% річних за період з 06.07.2022 року по 05.08.2022 року, та судові витрати.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 3 810 доларів США, з яких: основна сума боргу - 3 000 доларів США, відсотки за користування позикою - 810 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1393,25 грн. У стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. відмовлено.

У квітні 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. Скасовано заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики.

У червні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Михалевич І.М. звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про захист прав, просив суд:

визнати правочин звернення ОСОБА_2 до суду з неналежним доказом (борговою розпискою) як зловживання правом та недійсним;

припинити дію, яка порушує право шляхом відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 за «недоказаністю» та недоведеністю.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2023 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав, та об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у цій справі.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України закрито провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 13:10 годину 15 лютого 2024 року в залі судових засідань №4а Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про виклик свідків задоволено частково.

Встановлено наступний порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, а саме: заслухати вступне слово учасників, допитати свідків зі сторони відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , після чого дослідити письмові докази, вирішити питання щодо призначення почеркознавчої експертизи.

Постановлено викликати в судове засідання вищевказаних свідків та попередити їх про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань за статтею 385 КК України та завідомо неправдиві показання за статтею 383 КК України.

Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування інформації у оператора мобільного зв`язку.

Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі поліграфічної експертизи.

Постановлено про місце, дату і час судового засідання повідомити учасників справи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду від 08 лютого 2024 року в частині закриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 08.02.2024 року суд закрив провадження за зустрічним позовом, не маючи жодної законодавчої та процесуальної підстави, та призначив наступне судове засідання на 15.02.2024 року. Зазначене процесуальне рішення про закриття провадження суперечить його процесуальному праву, ст. 255 ЦПК України, оскільки жодної підстави для закриття провадження суд не мав. Зауважує, що крім порушення норм процесуального права, суд порушив його конституційні права в розумінні положення верховенства права. Наголошує, що доступ до правосуддя не може бути обмежено.

Окремо зауважує, що зазначивши в оскаржуваній ухвалі, що питання призначення у справі судової почеркознавчої експертизи розписки від 05 січня 2021 року підлягає відкладенню до стадії дослідження письмових доказів, в тому числі і оригіналу розписки від 05 січня 2021 року, означає подальшу відмову, оскільки зазначене клопотання розглядається у підготовчому засіданні, а не під час розгляду справи по суті.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу в частині закриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що не можуть бути предметом розгляду у суді у жодному провадженні, в тому числі в порядку цивільного судочинства, позовні вимоги про оспорення права звернення до суду (про визнання недійсним правочину звернення до суду з позовом, та припинення порушення права шляхом відмови у задоволенні позову). За таких обставин, оскільки позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 надавалось достатньо часу для вирішення питання зміни позовних вимог (зміни предмету або підстав позову), і не вчинення ним таких дій до моменту закриття підготовчого провадження, що було б належною для цього стадією, суд вважав за необхідне закрити провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

На основі тлумачення вказаних норм можна зробити висновок про те, що цивільні права/інтереси захищаються у такий спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не передбачають ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 4-125цс20).

Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

В кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (пункт 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» та пункт 75 рішення ЄСПЛ від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України»).

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонам у справі, у тому числі позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 роз`яснювалось, що завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу (п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України). У підготовчому засіданні суд, серед іншого, у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви (п. 3 ч. 2 ст. 197 ЦПК України).

ОСОБА_1 за його клопотаннями надавався час та можливість в ході підготовчого провадження для консультації з його представником (представниками) щодо вирішення питань зміни позовних вимог, для чого судом першої інстанції в судових засіданнях оголошувались перерви.

Протягом підготовчого провадження, яке після розгляду справи спочатку тривало більше шести місяців, ОСОБА_1 не змінив предмет та підстави зустрічного позову, і за результатами розгляду справи просив суд:

«визнати правочин звернення ОСОБА_2 до суду з неналежним доказом (борговою розпискою), як зловживання правом та недійсним»;

«припинення дії, яка порушує право шляхом відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 за «недоказаністю» та недоведеністю».

Як правильно зазначив суд в оскаржуваній ухвалі, відповідно до ч. 2 ст. 174, ст. 178 ЦПК України, заперечення проти позову викладаються у такій заяві по суті справи, як відзив на позовну заяву (відзив), але ніяк не у зустрічній позовній заяві, яка повинна бути позовом, взаємопов`язаним з первісним, і спільний розгляд яких є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (ч. 2 ст. 193 ЦПК України).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не можуть бути предметом розгляду у суді в порядку цивільного судочинства позовні вимоги про оспорення права звернення до суду (про визнання недійсним правочину звернення до суду з позовом, та припинення порушення права шляхом відмови у задоволенні позову).

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 липня 2020 року (справа ЄУН №333/3872/15-ц, провадження 61-38355 св18).

З огляду на наведені вище норми права, доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав жодної підстави для закриття провадження за зустрічним позовом, порушив конституційні права ОСОБА_1 в розумінні положення верховенства права, обмежив доступ до правосуддя спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що зазначивши в оскаржуваній ухвалі, що питання призначення у справі судової почеркознавчої експертизи розписки від 05 січня 2021 року підлягає відкладенню до стадії дослідження письмових доказів, в тому числі і оригіналу розписки від 05 січня 2021 року, означає подальшу відмову, оскільки зазначене клопотання розглядається у підготовчому засіданні, а не під час розгляду справи по суті, не є підставою для скасування ухвали суду.

Так, вказане клопотання суд не позбавлений можливості вирішити при розгляді справи по суті відповідно до положень ст. 222 ЦПК України.

Виходячи із вищевикладеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 або ж її зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови заявнику у задоволенні його апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2024 року в частині закриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2024 року у цій справі в частині закриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков