Справа №173/2522/24
Провадження №2/173/902/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бурхан С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Салтикової С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи

за позовом ОСОБА_1

до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори

третя особа: ОСОБА_2

про зняття заборони з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_2 , згідно з яким просить зняти заборону з будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою на підставі договору довічного утримання.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті її чоловіка, ОСОБА_3 ,вона отримала спадщину за заповітом у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час позивач є власником вказаного будинку. Право власності набуте на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Трощій Н.Г.

При оформленні спадщини нотаріус повідомив позивачці про заборону нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Обтяження у вигляді заборони нерухомого майна під реєстраційним номером 3814366 накладеним Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою 02.10.2006 року на підставі договору довічного утримання, реєстр. № 2-2144, 08.06.1994 року Верхньодніпровська ДНК.

Спірний будинок належав матері ОСОБА_3 , яка в свій час оформила договір довічного утримання на свою дочку, ОСОБА_2 (сестра ОСОБА_3 ). Після смерті матері, ОСОБА_2 отримала у спадок житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та за спадковим договором була накладена заборона на його відчуження, яка так і не була знята після того як відпали причини даної заборони. Після чого, в 1999 році ОСОБА_2 подарувала вищезазначений будинок ОСОБА_3 .

Обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , створює перешкоди у розпорядженні вищезазначеним будинком, що й стало підставою для звернення до суду.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила суд їх задовільнити. Відповідач також подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Третя особа причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючиправосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

На спірний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору довічного утримання (реєстр № 2-2144 від 08.06.1994 року, Верхньодніпровська ДНК), який було оформлено матір`ю ОСОБА_3 , на свою доньку ОСОБА_2 , було накладено обтяження, у вигляді заборони на нерухоме майно, зареєстрованого 02.10.2006 року Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою, за реєстраційним номером 3814366.

В 1999 році ОСОБА_2 подарувала вищезазначений будинок своєму братові ОСОБА_3 , згідно договору дарування ААР № 091644 р. № 73 від 13.01.1999 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.10.2009 року.

Після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , вищезазначений будинок успадкувала ОСОБА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 2-281, виданого 29.05.2024 року державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Трощій Н.Г.

Судом встановлено, що на даний час позивач є власником вказаного будинку, згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 29.05.2024 року № 380753898.

За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Підпунктами 4.16. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні; позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно п. 9 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси накладають та знімають заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також у випадках, встановлених законодавством, - рухомого майна.

При посвідченні договору довічного утримання (догляду), спадкового договору, відповідно ст.73 Закону України "Про нотаріат" нотаріус накладає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно).

Згідно ст. 74 нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно зокрема, за рішенням суду.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Встановлено, що заборона на майно, порушує права та законні інтереси позивачки, оскільки, унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

Проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що з метою усунення обставин, які перешкоджають позивачу реалізувати у встановленому законом порядку свої права щодо розпорядження належним йому на праві власності майном, беручи до уваги відсутність підстав для продовження обтяження на майно і неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. ст. 12, 81, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори,третя особа: ОСОБА_2 про зняття заборони з нерухомого майна- задовольнити.

Скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, а саме з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстратором: Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою 02.10.2006 року, реєстраційний номер обтяження 3814366, на підставі договору довічного утримання, реєстр № 2-2144, 08.06.1994 року.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Суддя С.М. Бурхан