Справа № 607/6752/23
Провадження №2/603/9/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Галіяна І. М.,

секретар судового засідання Сандалюк О. В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про визнання факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини без участі матері, визнання факту відсутності участі матері у вихованні та утриманні неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шевчук В. О., звернувся до суду з позовом, в якому відповідно до заяви про зміну предмета позову від 27.02.2024 року, просить визнати факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою їхнього спільного місця проживання: АДРЕСА_1 , без участі відповідачки ОСОБА_2 , а також визнати факт відсутності участі матері ОСОБА_2 у вихованні та утриманні неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що за час перебування в шлюбі з відповідачкою в них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу з відповідачкою в 2010 році ОСОБА_3 залишилася проживати разом з ним та перебуває на його повному утриманні. Водночас відповідачка зовсім не цікавиться дитиною. Вважає, що на даний час, за умови відсутності інформації про місце перебування відповідачки, з метою уникнення складних адміністративних процедур (як то, при необхідності у короткочасному виїзді за кордон для навчання, відпочинку тощо), його можливої мобілізації, задоволення позову відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шевчук В. О. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву не подала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не забезпечило явку представника в судове засідання, подали суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування.

За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 223 ЦПК України, відповідно до якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що справу слід розглянути за відсутності відповідача.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 13.09.2023 року органу опіки та піклування Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради доручено надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в цій справі.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 14.02.2024 року відмовлено у прийнятті до розгляду заяви представника позивача про зміну предмета позову та повернуто заяву про змін предмета позову заявнику.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 29.02.2024 року задоволено клопотання представника позивача та прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 15.03.2024 року органу опіки та піклування Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради доручено надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в цій справі.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 19.04.2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 прийнято до свого провадження суддею Галіяном І. М.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 18.07.2024 року підготовче провадження в справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Судом встановлено такі обставини.

Сторони перебували в шлюбі, який було розірвано 21.05.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 21.05.2010 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

За час шлюбу в сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Тернопільського міського управління юстиції.

На підтвердження того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована і проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на його утриманні, до позовної заяви долучено довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 від 22.08.2018 року та довідку № 61 від 12.04.2023 року, видану головою правління ОСББ «Макаренка 7».

Зі змісту договору купівлі-продажу серії ВРД № 246776 від 25.11.2010 року вбачається, що кімната АДРЕСА_2 , належить на праві власності позивачу.

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 11.04.2023 року позивач ОСОБА_1 проживає разом з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . За результатом проведеного обстеження комісією встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на утриманні батька. Водночас мати дитини разом із сім`єю не проживає з 2010 року.

Як вбачається зі змісту характеристики № 90/01 від 12.04.2023 року, виданої директором Галицького фахового коледжу ім. В`ячеслава Чорновола, дочка сторін навчається у вищевказаному навчальному закладі з 01.09.2021 року (термін навчання до 30.06.2025 року). Питаннями, що пов`язані із навчанням ОСОБА_3 , за вказаний період займався лише її батько, водночас мати ОСОБА_3 до коледжу не з`являлася.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1427 від 15.12.2023 року затверджено висновок щодо недоцільності визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Вищевказаний висновок органу опіки та піклування мотивований тим, що дочка сторін ОСОБА_3 у силу приписів ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України (далі СК України) вправі самостійно визначати своє місце проживання, оскільки досягла чотирнадцятирічного віку.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 785 від 08.05.2024 року відмовлено у наданні висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору в цій справі (після зміни предмету позову), оскільки нормами СК України, Законом України «Про охорону дитинства», а також положеннями про Управління, сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про службу у справах дітей Управління, про комісію з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради не передбачено надання висновку щодо встановлення (визнання) заявлених позивачем фактів.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи із таких підстав.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

В свою чергу, ст. 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України, а за приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому, до прикладу, смерть батька, матері дитини є підставою для припинення їхнього обов`язку утримувати дитину.

В частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

В постанові від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши наведені положення закону, зробила такі висновки.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У цій справі позивач просить встановити (визнати) факт самостійного виховання, утримання ним дочки, а також факт відсутності участі матері у її вихованні, утриманні.

При цьому, за загальним правилом, доведення факту одноосібного виховання (утримання) дитини батьком (матір`ю) пов`язане з настанням або існуванням обставин, за яких мати (батько) не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у вирішення питання про позбавлення особи батьківських прав.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Проте чинним законодавством не передбачено можливості встановлення певного юридичного факту з метою вирішення майбутніх чи потенційно можливих ускладнень щодо реалізації прав, як про це зазначає ОСОБА_1 в позовній заяві. Жоден нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, також не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Водночас доказів, які б свідчили про порушення, невизнання або оспорювання будь-яких прав чи законних інтересів позивача матеріали справи не містять.

Більш того, суд звертає увагу на те, що дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент розгляду цієї справи вже досягла повноліття.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, суд прийшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 11, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 282, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про визнання факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини без участі матері, визнання факту відсутності участі матері у вихованні та утриманні неповнолітньої дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: с. Горішня Слобідка Чортківського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, місцезнаходження: бульвар Тараса Шевченка, 1, м. Тернопіль, .

Повний текст рішення суду складено 17.10.2024 року.

Головуючий суддя І. М. Галіян