Справа № 405/5074/24
УХВАЛА

"17" жовтня 2024 р. Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:

головуючого судді Волоткевича А.В.,

секретар судового засідання Чала В.Є.,

представник позивача ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

розглянувши матеріали справи за Кропивницької міської ради до ОСОБА_2 про стягнення 88 372,10 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Кропивницька міська рада звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути 88 372,10 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки.

Ухвалою судді від 19.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

19.07.2024 до суду позивачем подано докази на усунення недоліків позову.

Ухвалою судді від 25.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання без виклику (з повідомленням) сторін.

22.08.2024 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких зазначає, що спірну земельну ділянку він використовує у господарській діяльності як фізична особа-підприємець, а тому не повинен сплачувати земельний податок.

12.09.2024 до суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із наміром укласти мирову угоду.

16.10.2024 від сторін надійшла заява про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі.

В судовому засіданні сторони підтримали заяву про затвердження мирової угоди.

Стосовно визначення правового статусу відповідача у спірних правовідносинах щодо користування земельною ділянкою, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року у справі N 629/4628/16-ц (провадження 14-77цс18), від 27 червня 2018 року у справі N 749/230/15-ц (провадження 14-214цс18) та від 17 жовтня 2018 року у справі N 922/2972/17 (провадження N 12-194гс18), в яких розглядалося питання щодо юрисдикції спорів за позовом міської ради про стягнення безпідставно збережених грошових коштів у вигляді орендної плати за користування земельними ділянками без укладення договору оренди, дійшла таких висновків.

Наявність у відповідача статусу підприємця не свідчить про те, що він виступає у такій якості, зокрема, у правовідносинах щодо замовлення документації із землеустрою для набуття в оренду земельних ділянок комунальної власності, а також у правовідносинах з користування земельними ділянками без укладення договору оренди.

Для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності суд має встановити факт здійснення відповідачем як фізичною особою-підприємцем на цій земельній ділянці діяльності, спрямованої на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Як слідує з інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрований в реєстрі в статусі фізичної особи-підприємця з 30.07.2023 та продовжує перебувати у вказаному статусі, з такими видами діяльності: 10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання (основний). 10.72 Виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання.

Майно, яке придбано ОСОБА_2 є нежитловим і складається з: нежитлова будівля літ «А», прибудова літ. «а», ганок з козирком літ. «кр», вхід в підвал літ. «а1», підвал літ «а2».

Як зазначає позивач у позові, земельна ділянка, на якій розташовано вказане нерухоме майно, має цільове призначення: Для будівництва та обслуговування об`єктів торгівлі.

За ч. 2 ст. 325 Цивільного кодексу України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Отже, чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Таким чином, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником буд-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи.

Разом з цим, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 320 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво -це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями).

Суб`єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (ст. 55 Господарського кодексу України).

Відомостей щодо використання нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в інших цілях матеріали справи не містять.

Таким чином призначення майна (будівель та земельної ділянки) та факт перебування відповідача в статусі фізичної особи-підприємця, надає підстави для висновку про його використання відповідачем для здійснення підприємницької діяльності.

Використання відповідачем вищезазначеного нерухомого майна для здійснення підприємницької діяльності також підтверджується додатком 10 до Порядку обліку платників податків і зборів форми «20-ОПП» (а.с. 40-41).

Докази зворотного позивачем не надані.

За вказаних обставин суд вважає доведеною участь відповідача у спірних взаємовідносинах саме, як фізична особа-підприємець, а тому відповідно до ст. 20 ГПК України вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про закриття провадження по справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.255, 256, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без розгляду спільну заяву сторін від 16.10.2024 про затвердження мирової угоди.

Провадження у цивільній справі за позовом Кропивницької міської ради до ОСОБА_2 про стягнення 88 372,10 грн - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повна ухвала складена 22.10.2024.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда А. В. Волоткевич