Справа № 598/841/24
провадження № 2/598/258/2024
РІШЕННЯ

іменем України

"22" жовтня 2024 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Левків А.І.

при секретарі Яциковській О.Р.

за участю представника позивача адвоката Змієвської Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

До суду звернулось ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем по справі ОСОБА_1 13 листопада 2020 року на підставі Заявкианкети № 3337830 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом відповідача, було укладено договір позики №/10, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 10000 грн. строком користування кредитом 18 днів, строк дії договору 3 роки, з відсотковою ставкою 1,75% за один день користування кредитом.

11 лютого 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ Вердикт Капітал було укладено договір факторингу №11.02.2022, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ Вердикт Капітал права грошової вимоги до Боржників у тому числі за Договором позики №/10 укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та боржником ОСОБА_1 .

Відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, ТОВ Вердикт Капітал відступило права вимоги до Боржників ТзОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР, в тому числі за Договором позики №/10 укладеному між ТОВ «ІНФІНАНС» та боржником ОСОБА_1 .

Станом на 15 березня 2024 року заборгованість по даному кредитному договору становить 209499,86 грн., з них: 9999,98 грн. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) та 199499,88 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Вищезгаданий борг виник в результаті невиконання ОСОБА_1 обумовлених договором своїх зобов`язань. Враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в розмірі 120332,76 грн., з яких 9999,98 грн. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) та 110332,78 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Ухвалою від 08 квітня 2024 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов.

У відзиві на позов представник відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не додано виписку по рахунку відповідача, на підставі якої було здійснено розрахунок заборгованості по кредитному договору. Також представлені розрахунки заборгованості не містять детального та повного розрахунку заборгованості із зазначенням строків та періодів нарахувань, сум та підстав нарахувань.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві.

Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та позов визнає частково, а саме в розмірі тіла кредиту в сумі 9999,98 грн..

Суд, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, встановив наступні обставини.

13 листопада 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 , на підставі Заявкианкети № 3337830 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом відповідача, було укладено договір позики №/10, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 10000 грн. строком користування кредитом 18 днів, строк дії договору 3 роки, з відсотковою ставкою 1,75% за один день користування кредитом (а.с.5-29).

Згідно квитанції за сплату № 72321571 від 13 листопада 2020 року на картку відповідача було зараховано 10000 грн. (а.с.30).

11 лютого 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ Вердикт Капітал було укладено договір факторингу №11.02.2022, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ Вердикт Капітал права грошової вимоги до боржників, у т.ч. за Договором позики №/10 укладеному між ТОВ «ІНФІНАНС» та боржником ОСОБА_1 , що підтверджується самим договором, витягом з реєстру боржників та актом приймання-передавання реєстру боржників (а.с.34-40).

10 березня 2023 року між ТОВ Вердикт Капітал та ТзОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР було укладено договір відступлення права вимоги №10-03/2023/01 відповіжно до якого ТОВ Вердикт Капітал відступило права вимоги до Боржників ТзОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР, в тому числі за Договором позики №/10 укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та боржником ОСОБА_1 , що підтверджується самим договором, витягом з реєстру боржників та актом прийому передачі реєстру боржників (а.с.41-47).

Як встановлено судом, та не оспорювалось сторонами по справі, заборгованість по тілу кредиту по вказаному кредитному договору становить 9999,98 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 9999,98 грн. заборгованості по тілу кредиту.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення несплачених процентів, суд приходить до висновку, що в цій частині позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України, не довів за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень ст. ст. 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідача відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України.

Перш за все, даючи оцінку законності розрахунку заборгованості, суд має врахувати, що вказаний розрахунок здійснений на підставі первинно-облікового документа Виписки про рух коштів з картрахунку, яка містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Оскільки позивачем не представлено Виписки про рух коштів з картрахунку, суд позбавлений можливості встановити суму процентів, яка підлягала б стягненню з відповідача

Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові не містить жодних розрахунків, а в ньому лише зазначена сума заборгованості по тілу кредиту та відсоткам. Він не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Таким чином, позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами.

З розрахунку заборгованості доданого позивачем до позовної заяви вбачається, що фактична сума заборгованості станом на 10.03.2023 року становить 9999,98 грн. заборгованість за тілом кредиту та 1999499,88 грн. заборгованість за відмотками (а.с.33).

Однак позивачем належних та допустимих доказів, на яких ґрунтується наданий ним розрахунок заборгованості відповідача суду не надано, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості здійснити перевірку правильності здійснених нарахувань.

Пунктом 4 частини 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Частинами 2, 4 статті 83 ЦПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Натомість, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення певних процесуальних дій учасникам, оскільки це може призвести до порушення встановленого у ст. 6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом.

За таких обставин, на підставі долучених до позову доказів, суд позбавлений можливості перевірити правильність здійснених позивачем розрахунків заборгованості, в зв`язку з чим вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 120332,76 грн. відсотків за користування кредитом слід відмовити, оскільки вона не доведена жодними належними доказами.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача 251,63 грн. сплаченого судового збору.

Також суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 137 ЦПК України, стягнути з відповідача в користь позивача 5000 грн. витрат на правничу допомогу, врахувавши при цьому характер виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 137, 141, 223, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР (місце знаходження: 01133 м.Київ вул. Мечнікова, 3, офіс 306, ) 9999,98 грн. (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто вісім копійок) заборгованості за кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР (місце знаходження: 01133 м.Київ вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306, ) 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР 251,63 грн. (двісті п`ятдесят одну гривню шістдесят три копійки) сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено і підписано суддею 23 жовтня 2024 року.

СУДДЯ Андрій ЛЕВКІВ