Справа №760/4351/16-ц
Провадження №2/760/1376/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Кавун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , як правонаступника померлого ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 , про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 , про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно.

Так, 04.03.2016 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 укладений 21.09.2011 року, від імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом п`ятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрований під реєстровим № 6-808;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

09.03.2016 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.03.2016 відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

11.07.2016 представником позивача було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, зазначивши її як доповнення до позовних вимог в порядку статей 27, 31 ЦПК України, зазначивши, що вносить збільшення вимог та просить:

- визнати частково недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 21.09.2011, від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори та зареєстрований під реєстровим № 6-808, в частині дарування частки квартири АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ;

- витребувати у ОСОБА_4 нерухоме майно - 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на частку квартири АДРЕСА_1 та поновити за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Представник позивача зазначив, що дана заява є збільшенням раніше заявлених позовних вимог, оскільки після пред`явлення позову з`ясувалося, що спірна частина квартири була відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.07.2016, відмовлено у прийнятті до розгляду позовної заяви ОСОБА_2 від 11.07.2016 в повному обсязі.

Роз`яснено ОСОБА_2 право на звернення в суд з вказаними вище позовними вимогами на загальних підставах.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.07.2016, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2016, за клопотанням представника позивача по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Головне управління юстиції у м. Киві, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно, було призначено судово-почеркознавчу експертизу.

30.12.2016 матеріали справи повернулися на адресу суду без виконання експертизи з повідомленням про неможливість надання відповідного висновку у зв`язку з відсутністю необхідних документів для проведення останньої.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.02.2018 було витребувано документи, необхідні для проведення експертизи.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.10.2018, повторно направлено справу до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ (м. Київ, вул. Смоленська, 6) для проведення судово-почеркознавчої експертизи по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно, для проведення судової почеркознавчої експертизи, згідно ухвали суду від 09.09.2016.

19.03.2019 матеріали справи повернулися на адресу суду без виконання експертизи з повідомленням про неможливість надання відповідного висновку у зв`язку з відсутністю необхідних документів для проведення останньої.

КНДІСЕ в черговий раз направило на адресу суду повідомлення від 03.12.2020 про неможливість надання висновку судово -почеркознавчої експертизи у зв`язку з відсутністю оригіналу договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 21.09.2011, вільних зразків почерку ОСОБА_2 та експериментальних зразків його почерку у вигляді записів «Лесной», виконаних останнім на розлінованому папері.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.02.2021, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

13 липня 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, про що 19.07.2021 складено відповідний актовий запис №316296, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Київським відділом державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

На запит суду від Дев`ятої київської державної нотаріальної контори 25.10.2023 надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №74357982 від 17.10.2023.

15.11.2023 на запит суду від П`ятої київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 674/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Дослідивши отримані матеріали спадкової справи, судом встановлено, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті позивача у даній справі ОСОБА_2 , є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.04.2024 залучено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_2 ) до участі у справі № 760/4351/16-ц (провадження № 2/760/1376/24) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 , про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно, як правонаступника померлого ОСОБА_2 .

Проте, у судове засідання призначене на 13.06.2024 о 10-00 год. позивач ОСОБА_7 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням. Про причини неявки суду не повідомив.

Крім того, повторно у судове засідання призначене на 16.09.2024 о 10-00 год. позивач ОСОБА_7 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням. Причини неявки суду не повідомив.

Інші учасники справи також у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені.

За вказаних фактичних обставин, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно із ч. 1ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Згідно приписів ст. 58, ч. ч. 3, 5 ст.223 ЦПК України позивач може забезпечити свою участь в судовому засіданні особисто або шляхом участі повноважного представника, при цьому особиста участь позивача не позбавляє його права мати при розгляді справі й представника, неявка ж представника за умови участі позивача не є перешкодою в розгляді справи, відкладення розгляду справи у такому випадку є правом, а не обов`язком суду, коли з урахуванням обставин суд дійде поважності причин та підстав відкладення справи, в той час у разі одночасної повторної неявки позивача та його представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від цих учасників процесу надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, та не з`явлення безпосередньо позивача не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно положень п. 3 ч. 1ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності. Наведений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у справі № 522/22303/14-ц від 27.03.2020 та у справі № 658/1141/18 від 21.09.2020.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22) та у Постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі №465/6147/18 .

З матеріалів справи вбачається, що позивач, який був залучений судом як правонаступник померлого не з`явився два рази поспіль у судове засідання з розгляду справи по суті, не з`являвся до суду в призначені судові засідання, не подав жодної заяви про розгляд справи у його відсутність чи про відкладення судового засідання з посиланням на поважні причини, повідомлявся судом завчасно та належним чином.

Неявка позивача перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки позбавляє суд можливості встановити всі обставини справи, необхідні для вирішення спору, з`ясувати думку позивача щодо поданого позову в частині підтримання заявлених вимог померлого ОСОБА_2 , необхідності проведення судової почеркознавчої експертизи, витребування доказів та/чи повернення матеріалів справи на підставі наявних у ній доказів.

У постановах Верховного Суду: від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18 (провадження № 61-19742св21), від 12 січня 2023 року у справі № 205/3009/16 (провадження № 61-6033св22), від 14 лютого 2023 року у справі № 947/15909/21 (провадження № 61-10773св22) зазначено, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами, що презюмується.

Таким чином, положення частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України в даному випадку відсутні правові підстави для продовження у справі перерви, оскільки позивач вдруге не з`явився для розгляду справи по суті, а його неявка перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи принцип розумності строків розгляду справи та те, що позивач повторно не з`явився у судове засідання для розгляду справи по суті, протягом п`яти місяців взагалі не проявляв жодного інтересу до своєї справи, позивач не був позбавлений можливості подавати будь-які заяви через систему "Електронний суд", засобами електронного чи поштового зв`язку, даних про те, що перебуває за межами міста суду не надав, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст.46,47,55,84,223,247,257,258,260,261,268,353,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 , про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності на нерухоме майно, залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст ухвали складено 07.10.2024.

Суддя О.М.Букіна