Справа № 2-4286/11
Провадження № 4-с/761/190/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., за участі секретаря судових засідань Каніковського Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко Світлани Миколаївни, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко Світлани Миколаївни, а саме зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешти з майна коштів) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладені в рамках виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та скасувати інші заходи примусового виконання рішення, вжиті в рамках виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

В обґрунтування заяви посилається на закінчення виконавчих провадженнях, повернення виконавчих документів стягувачу, що передбачає зняття з майна арешту. Окрім того, просить поновити строк на подання вказаної заяви, оскільки ним було подано скаргу у межах строку, але ухвалою суду від 12.08.2024 року було залишено без розгляду, яку він не отримував, про її існування дізнався в ЄДРСР.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2024 р. відкрито провадження та призначено до розгляду.

10.09.2024 року від позивача надійшли додаткові пояснення.

17.10.2024 року від державного виконавця С.М. Цапенко надійшов відзив на скаргу у якому повідомлено хід виконавчих проваджень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Дослідивши матеріали скарги, письмові пояснення, суд встановив такі обставини.

Відповідно до ст. 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Як зазначив, скаржник межах встановленого законом строку для звернення зі скаргою звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва, проте ухвалою від 12 серпня 2024 року у справі № 2-4286/11 (провадження № 4-с/761/178/2024) скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернуто заявнику без розгляду, зазначивши про необхідність виконання вимог щодо уточнення суб`єктного складу, оскільки заявником не залучено до участі у справі всіх заінтересованих осіб, зокрема стягувача.

Зазначу, що дану ухвалу суду скаржник не отримував, про її існування дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень, де й був ознайомлений з текстом цієї ухвали, а тому на підставі вищевикладеного, суд визнає причини пропуску процесуального строку поважними та вважає за можливе поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк для подання скарги.

Судом встановлено, на виконанні Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4286/11, виданого 12.11.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» боргу в сумі 2141337,89 грн.

05.05.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

11.05.2016 року державним виконавцем керуючись ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

31.10.2022 року виконавче провадження № НОМЕР_2 було завершене на підставі п.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку зі зверненням стягувача із письмовою заявою про повернення виконавчого документу.

Як зазначив, державний виконавець Цапенко С.М. у відзиві, що в межах ВП № НОМЕР_2 було знято арешт з коштів, що підтверджується постановою від 27.06.2023 року.

Крім того, відповідно до п.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1,3,4,6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1,2,4,6,9 (крім випадку. передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону, 11,14,15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносять постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

08.11.2022 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору винесено в окреме провадження ВП № НОМЕР_3.

07.06.2023 року керуючись п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, оскільки станом на 07.06.2023 у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Рішення боржником не виконано, арешти по ВП /НОМЕР_3 залишаються чинними згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження", покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Закон України "Про виконавче провадження" встановлює обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Відповідно до частин першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 2 частини першої статті 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

У Законі України " Про виконавче провадження" наведено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Так, відповідно до ч.4 ст. 59 Закон України "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Таким чином, законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано.

Вказане також підтверджується позицією Верховного суду від 20.04.2023 № 2-681/2011.

Як вбачається з поданої заяви підставою звернення до суду є оскарження бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 в рамках виконавчих провадженнях, у якому він виступав боржником.

Згідно відповіді державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко С.М., яка зазначила, що в межах ВП № НОМЕР_2 було знято арешт з коштів, що підтверджується постановою від 27.06.2023 року, а згідно ВП № НОМЕР_3 заборгованість згідно виконавчого збору боржником не сплачено, а тому підстави для зняття арешту з майна (коштів) відсутні.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки докази сплати заборгованості, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій боржником не надано, а підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Суд всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідив наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, вважає, що підстави для задоволення заяви відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 127, 447, 260, 261 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для подання скарги на дії головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко Світлани Миколаївни.

У задоволені скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко Світлани Миколаївни - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.О. Матвєєва

22 жовтня 2024 року