Справа № 447/199/24 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/2249/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кірюшина Артема Андрійовича на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року в складі судді Головатого А.П. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У січні 2024 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту.

Вимоги обгрунтовано тим, що 08.03.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №94, згідно якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених договором позики №94 у розмірі 14000.00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 22.03.2021, процентна ставка в день (базова процентна ставка) за користування коштами кредиту становить 1.85%, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,5%. Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та акцептована ОСОБА_1 , 08.03.2021, шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 14000,00 грн., поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 вказаний відповідачем при оформленні договору позики.

Окрім того, 08.03.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №0, згідно якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених Договором позики №0 у розмірі 7700,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 22.03.2021, процентна ставка в день (базова процентна ставка) за користування коштами кредиту становить 1.99% , процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,5%. Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та акцептована гр. ОСОБА_1 08.03.2021 р., шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 7700,00 грн., поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 вказаний відповідачем при оформленні договору позики.

28.10.2021 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» уклали договір факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021, згідно із умовами якого ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», включно і до ОСОБА_1 за договорами позики.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики 1, станом на 19.01.2024 заборгованість відповідача перед позивачем становить 50 962,27 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту 14 000,00 грн.; заборгованість по відсотках 3 885,00 грн.; заборгованість по прострочених відсотках за користування (нараховані за період з 03.11.2021 - 31.01.2022 ) 31 500,00 грн.; заборгованість за пенею 0,00 грн.; інфляційне збільшення (нараховане за період з 23.03.2021 - 23.02.2022) 1 577,27 грн.

Крім цього, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики 2, станом на 19.01.2024 заборгованість відповідача перед позивачем становить 28 205,21 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту 7 700,00 грн.; заборгованість по відсотках 2 298,45 грн.; заборгованість по прострочених відсотках за користування (нараховані за період з 03.11.2021 - 31.01.2022) 17 325,00 грн.; заборгованість за пенею 0,00 грн.; інфляційне збільшення (нараховане за період з 23.03.2021 - 23.02.2022) 881,76 грн.

Отже, загальна сума заборгованості відповідача становить 79 167,48 грн. Просив позов задовольнити, стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 10 000 грн.

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» заборгованість за договором позики №94 від 08.03.2021 у розмірі 50 962 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят дві) гривні 27 копійок та заборгованість за договором позики у розмірі 28 205 (двадцять вісім тисяч двісті п`ять) гривень 21 копійка, а всього разом 79 167,48 (сімдесят дев`ять тисяч сто шістдесят сім) гривень 48 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 ( п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Кірюшин А.А., вважає таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Зазначає, що суд вважав, що між стронами укладено договори про надання позики на умовах фінансового кредиту, разом з тим суд не дослідив, яким чином відповідачу надана (надіслана) пропозиція (оферта), і які істотні умови вона містила для укладення кредитного договору. Кредитні договори не містять жодного посилання на письмову згоду сторін та підписання Договорів саме за допомогою факсимільного відстворення підпису із використанням засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису, як це вимагає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Звертає увагу суду на те, що позивач не надав жодного доказу, що відповідач здійснив певні дії, зокрема (але не виключно): зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) ТОВ «ФК «Форза»:, створив в такій системі особистий кабінет; отримав пропозицію (оферту) та ознайомився з нею; отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів одноразовий ідентифікатор в ІТС кредитодавця; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) Кредитного договору.

У своїй сукупності це доводить, що судом зроблені неправильні висновки щодо укладення (вчинення) Кредитних договорів, оскільки вони грунтуються лише на твердженнях позивача, які не доведені документально.

Стверджує, що жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем будь-яких грошових коштів від позивача у справі відсутні. У Розділі 9 Кредитних договорів в графі «Поточний рахунок/№картки» зазначено 535466хххххх5639, яка за твердженням позивача належить ОСОБА_1 , в той час як на виконання ухвали суду від 12.03.2024 про витребування доказів, АБ «Укргазбанк» надав відповідь від 14.03.2024 №519/127/2024, відповідно до якої банківська карта НОМЕР_2 не належить та не була емітована АБ «Укргазбанк», у зв`язку з чим АБ «Укргазбанк» не може надати запитувану в ухвалі інформацію.

Зауважує, що позивач, звертаючись з даним позовом до суду, не надав на підтвердження видачі кредитних коштів первинних документів про перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, при цьому суд не дослідив, які документи первинного фінансово-бухгалтерського обліку стали основою цих розархунків.

Просить врахувати, що відповідач заперечує сам факт отримання коштів в кредит, наслідокм чого є заперечення будь-якої заборгованості апелянта за Кредитними договорами.

Враховуючи наведене просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Артеміда-Ф» у задоволенні позову до ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за договором, сумарний розмір якої не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 08.03.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», правонаступником якого є ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" та ОСОБА_1 були укладені договори позики в електронній формі, умови яких позивачем були виконані. Натомість, відповідач у передбачений договором строк заборгованість не повернув..

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.

Як встановлено судом і це підтверджено матеріалами справи 08.03.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 94, згідно із умовами якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених договором позики №94 у розмірі 14000.00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 22.03.2021, процентна ставка в день (базова процентна ставка) за користування коштами кредиту становить 1.85%, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,5%.

В цей же день, 08.03.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №0, згідно якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених Договором позики №0 у розмірі 7700,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 22.03.2021, процентна ставка в день (базова процентна ставка) за користування коштами кредиту становить 1.99% , процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,5%.

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію» (надалі Закон №675-VIII), який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону № 675-VIII зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. ч. 3, 6 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону № 675-VIII, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Як зазначалось вище, Договори позики між ТОВ «ФК «Форза» та відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет на вебсайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови отримання позики. Позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс коду, який використано для підтвердження підписання договору.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

З огляду на викладене вище, факт підписання ОСОБА_1 електронних договорів шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, укладення договорів №94 та №0 від 08.03.2021 узгоджуються з вимогами ст. ст. 6 , 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

При цьому, відповідач не скористався, передбаченим п. 4.1. Договорів позики №1 та №2, правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Договорів відмовитися від Договорів без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, що свідчить про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов правочинів та їх укладеність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів позики №1 та №2, зазначені договори недійсними не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких ці правочини можуть бути визнані недійсними (оспорюваними) за відсутності оспорення або визнання їх недійсними у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за договорами, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

З урахуванням приписів ст. 517 ЦК України, доказами прав нового кредитора у зобов`язанні є документи, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення.

Передача таких документів має на меті перевірку існування у кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків (п. 41 постанови Верховного Суду від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Як встановлено судом, 28.10.2021 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» уклали договір факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021, згідно умов якого ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», включно і до ОСОБА_1 за договорами позики.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021 року позивач набув право вимоги:

за договором позики №94 від 08.03.2021 на загальну суму 17 885,00 грн., яка складається з: 14 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту та 3885,00 грн. - заборгованість по відсоткам;

за договором позики №0 від 08.03.2021 на загальну суму 9998,45 грн., яка складається з: 7700,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту та 2298,45 грн. - заборгованість по відсоткам.

Після укладення 28.10.2021 між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» Договору факторингу №20211028-Ф, позивач скерував на адресу позичальника повідомлення про відступлення прав вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 94 від 08.03.2021 та вимогу, у якій просив негайно сплатити заборгованість по кредиту в розмірі 17 885 грн у строк до 15 грудня 2021 року за поданими реквізитами.

Аналогічно, після укладення 28.10.2021 між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» Договору факторингу №20211028-Ф, позивач скерував на адресу позичальника повідомлення про відступлення прав вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 0 від 08.03.2021 та вимогу, у якій просив негайно сплатити заборгованість по кредиту в розмірі 9998,45 грн у строк до 15 грудня 2021 року за поданими реквізитами.

Суд апеляційної інстанції розцінює вказане вище повідомлення, як вимогу нового кредитора сплатити заборгованість по договору.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» просила стягнути заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 94 від 08.03.2021 в розмірі 50 962,27 грн., що складається із заборгованість по тілу кредиту 14 000,00 грн.; заборгованість по відсотках 3 885,00 грн.; заборгованість по прострочених відсотках за користування (нараховані за період з 03.11.2021 - 31.01.2022 ) 31 500,00 грн.; заборгованість за пенею 0,00 грн.; інфляційне збільшення (нараховане за період з 23.03.2021 - 23.02.2022) 1 577,27 грн; за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №0 від 08.03.2021 в розмірі 28 205,21 грн., що складається із заборгованість по тілу кредиту 7 700,00 грн.; заборгованість по відсотках 2 298,45 грн.; заборгованість по прострочених відсотках за користування (нараховані за період з 03.11.2021 - 31.01.2022) 17 325,00 грн.; заборгованість за пенею 0,00 грн.; інфляційне збільшення (нараховане за період з 23.03.2021 - 23.02.2022) 881,76 грн. Загальна сума заборгованості відповідача становить 79 167,48 грн.

Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі № 775/7704/15 від 23 січня 2018 року), колегія суддів здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до умов п. п. 1.6.2, 1.6.3, 1.6.9, 1.6.10, 1.7 Договору №94 від 08.03.2021, строк дії Договору становить 15 днів, з 08.03.2021 по 22.03.2021; орієнтовна вартість кредиту складає 15 176 грн, з яких: 14 000 гривень тіло кредиту та 1176 грн. відсотки за користування кредитом.

Згідно із п. п. 1.6.2, 1.6.3, 1.6.9, 1.6.10, 1.7 Договору №0 від 08.03.2021, строк дії Договору становить 15 днів, з 08.03.2021 по 22.03.2021; орієнтовна вартість кредиту складає 8393,00 грн, з яких: 7700 гривень тіло кредиту та 693 грн. відсотки за користування кредитом.

Відповідно до п. 5.9 Договорів про надання позики після закінчення строку, на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі 2,5% в день відповідно до статті 625 ЦК України до повного розрахунку за Договором.

Окрім заборгованості за договором 1 про надання позики на умовах фінансового кредиту по тілу кредиту в розмірі 14000 грн. та заборгованості по відсотках 1176 грн., позивач також просив про стягнення заборгованості по прострочених відсотках в сумі 31500 грн, які нараховані за період з 03.11.2021 по 31.01.2022 із застосуванням відсоткової ставки 2,5 % на день, що обумовлено п. 5.9 Договору.

Аналогічно, за договором 2 про надання позики на умовах фінансового кредиту по тілу кредиту в розмірі 7700 грн. та заборгованості по відсотках 2298,45 грн., позивач також просив про стягнення заборгованості по прострочених відсотках 17325 грн, які нараховані за період з 03.11.2021 по 31.01.2022 із застосуванням відсоткової ставки 2,5 % на день, що обумовлено п. 5.9 Договору.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У пунктах 15,18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем(позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Крім того, згідно із п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по прострочених відсотках в розмірі 31500 грн. та 17 325 грн. за період з 03.11.2021 по 31.01.2022, нараховувались відповідно до ст. 625 ЦПК України, а відтак не можуть бути стягнуті з відповідача оскільки такий звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, під час дії карантину (дія карантину припинилась 01 липня 2023 року).

Також, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат за договором № 94 від 08.03.2021 в розмірі 1577,27 грн, нарахованих за період з 23.03.2021 - 23.02.2022), та за договором №0 від 08.03.2021 в розмірі 881,76 грн. нарахованих за період з 23.03.2021 - 23.02.2022.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» необхідно стягнути заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №94 від 08.03.2021 в розмірі 15176 грн., з яких - 14 000 гривень тіло кредиту та 1176 грн. відсотки за користування кредитом; за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №0 від 08.03.2021 в розмірі 8393,00 грн, з яких: 7700 гривень тіло кредиту та 693 грн. відсотки за користування кредитом, які були передбачені умовами договору та відповідачем не подано беззаперечних доказів того, що ним здійснювалось будь - яке погашення такої заборгованості.

В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити з наведених вище мотивів.

Доводи апелянта про те, що розрахунок заборгованості не грунтується на умовах договору, знайшли своє часткове підтвердження. Разом з тим, жодних доказів на спростування заборгованості в розмірі 20666, 65 грн. відповідач суду не надав.

За змістом статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задоволено частково (26,10 %), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн, у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що складає розмір 632,37 грн, необхідно покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Понесені відповідачем та документально підтвердженні судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2906,88 грн, необхідно покласти на позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги, що складає 948,56 грн.

Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням наведеного, із ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 316 грн. 19 коп. судового збору, що є пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

В свою чергу, враховуючи пропорційний розмір задоволених вимог, необхідно стягнути з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 2600 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кірюшина Артема Андрійовича задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованості за договором про надання позики змінити, зменшивши загальний розмір стягнення заборгованості за Договором з 79 167,48 грн. до 20 666 (двадцять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 65 копійок.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» судового збору у розмірі 2422 гривень 40 копійок, а також витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок скасувати.

Стягнути з ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на користь ОСОБА_1 316 (триста шістнадцять) гривень 19 копійок судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 2600 (дві тисячі сто) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 жовтня 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк