СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/1418/24
Провадження № 2-о/306/263/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Уліганинця П.І.

за участю секретаря судового засідання Стебей А.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Свалява цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заінтересована особа: Свалявська державна нотаріальна контора про встановлення факту припинення зобов`язання та скасування запису про заборону на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника звернулася до суду з названою заявою, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 . Зазначає, що згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №383373150 від 18.06.2024 року, вбачається, що наявна заборона (архівний запис) зареєстрована 28.09.2006 року Свалявською ДНК за № 3802737 на підставі повідомлення б/н від 27.08.1975 р.н. Свалявського відділення Держбанку, особою майно/права якої обтяжуються вказано ОСОБА_3 , об`єкт обтяження нерухоме майно за адерсою АДРЕСА_1 . Зазначає, що у заявника відсутні будь-які невиконані зобов`язання перед Свалявським відділенням Держбанку, а заборона накладена у забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Вказує, що наявна заборона на належне ОСОБА_1 майно, не дозволяє їй як власнику реалізувати свої права як власника вказаного майна. Тому просить суд, встановити факт припинення зобов`язання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перед Свалявським відділенням Держбанку та скасувати запис про вчинене обтяження у виді заборони на нерухоме майно (архівний запис №3978500LVOV33) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрований Свалявською державною нотаріальною конторою 28 вересня 2006 року, за реєстраційним №3802737 на підставі повідомлення Свалявського відділення Держбанку б/н від 27 серпня 1975 року, щодо майна - будинку АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 .

Учасники в судове засідання не з`явилися.

Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Заявлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні (а.с.23).

Представник Свалявської ДНК подала відповідь на ухвалу, у якій зазначила, що відповідачами у справах даної категорії повинні бути державні реєстратори (а.с.20).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити зважаючи на наступне.

За правилами ст. 293 ЦПК України - окреме провадження, це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на індивідуальний житловий будинок від 24.07.2001 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №4175, ОСОБА_1 належить житловий будинок за адерсою АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №383373150 від 18 червня 2024 року вбачається, що наявна заборона (архівний запис) зареєстрована 28 вересня 2006 року Свалявською державною нотаріальною конторою за №3802737 на підставі повідомлення б/н від 27 серпня 1975 року Свалявське відділення Держбанку, особою майно/права якої обтяжуються вказано ОСОБА_3 , об`єкт обтяження - нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

Як убачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19.12.2017 року, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 216, проведений 19.12.2017 року Свалявським РВ ДРАЦС (а.с.11).

Згідно відповіді №27-0007/13887 від 22 лютого 2024 року, згідно з пунктами 2 та 3 Постанови Верховної Ради Української РСР Про порядок введення в дію Закону України Про банки і банківську діяльність від 20.03.1991 № 873-ХІІ (далі - Постанова № 873-ХІІ) Верховною Радою України оголошено власністю України Український республіканський банк Держбанк СРСР і створено на його базі Національний банк України. Постановою Президії Верховної Ради України від 07.10.1991 № 1605-ХІІ затверджено статут Національного банку України, в якому не визначалось правонаступництво Національного банку України. З огляду на зазначене, Український республіканський банк Держбанк СРСР не має правонаступників (а.с.12-13).

За приписами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 316 згаданого Кодексу заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Статтею 609 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

У постанові від 13 вересня 2023 року у справі №295/7291/20 Касаційний суд констатував, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Касаційний Суд підкреслив, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

За таких обставин, враховуючи, що особа, на майно якої накладено заборону померла, а особа в інтересах якої така була накладена ліквідована, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 76, 81, 128, 263, 265, 273, 293, 315, 316, 318, 319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заінтересована особа: Свалявська державна нотаріальна контора про встановлення факту припинення зобов`язання та скасування запису про заборону на нерухоме майно задовольнити.

Встановити факт припинення зобов`язання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перед Свалявським відділенням Держбанку.

Скасувати запис про вчинене обтяження у виді заборони на нерухоме майно (архівний запис №3978500LVOV33) у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстрований Свалявською державною нотаріальною конторою 28 вересня 2006 року, за реєстраційним №3802737 на підставі повідомлення Свалявського відділення Держбанку б/н від 27 серпня 1975 року, щодо майна будинку АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець

22.10.2024 року