11.10.2024 Єдиний унікальний номер 205/7439/24
Номер провадження: 2/205/3209/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі Ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі Ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він, ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 (далі Відповідач) перебував у зареєстрованому шлюбі з 17 березня 2020 року по 31 березня 2023 року. Від цих шлюбних стосунків у них народилася малолітня дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Далі позивач зазначає, що після припинення шлюбних стосунків малолітня донька залишилася проживати із матір`ю, оскільки з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України він перебував на службі в лавах ЗСУ. Станом на сьогодні за станом здоров`я визнано непридатним до проходження служби, має нагороди та відзнаки. Відповідач не працює, постійного доходу на теперішній час не має, доньку переховує від батька вже майже 10 місяців поспіль.

Отже, вищевказані обставини свідчать перш за все про порушення прав малолітньої доньки позивача, а також, порушують права позивача та не дають змоги виконувати його батьківські обов`язки, оскільки батько не може виконувати свої обов`язки щодо виховання дитини, її матеріального та духовного забезпечення та становлення, брати участь у спілкуванні із нею, чим безперечно, завдається неабияка шкода дитині.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звертається до суду та просить суд усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення йому, ОСОБА_1 , для участі у вихованні та спілкуванні із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі способи участі: 1) особисті побачення кожної суботи та неділі тижня протягом 6 годин без присутності матері; 2) з 11 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі з ночівлею за місцем проживання батька з урахуванням розпорядку для дитини, стану здоров`я та особистого бажання, не менше 1 разу на місяць; 3) 4 тижні на пік спільного відпочинку в літній період без супроводу матері; 4) 4 тижні на рік спільного відпочинку у зимовий період без супроводу матері; 5) у день народження дитини, якщо буде вихідним днем на протязі 3 годин, якщо 20 липня припадає на будній день протягом 2 годин, з урахуванням думки та стану здоров`я дитини, а також, навчального процесу.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подала.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві сторона позивача зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.

Представник відповідача також подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача. У такій письмовій заяві відповідач позов не визнає та наполягає на тому, що позивач фактично брати участі у вихованні дитини не бажає, оскільки до Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі Ради, стосовно спірного питання не звертався, на доньку аліменти не сплачує, у переписці з відповідачем постійно ображає ОСОБА_2 , через що свідомо робить розмову неможливою. Крім того, позивач знаходиться, згідно позову, на окупованій території, що унеможливлює спілкування батька та дитини за вказаним у позові варіантом.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі Ради, у відкрите судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву про проведення відкритого судового засідання без її участі, зазначивши, що сторони не зверталися до Органу опіки та піклування за висновком про вирішення питання усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 04.09.2024 року вирішено узадоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ракицької Ірини Миколаївни про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі Ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, відмовити.

Ухвалою суду від 04.09.2024 року вирішено підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі Ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, закрити та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 11.10.2024 року вирішено узадоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ракицької Ірини Миколаївни про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі Ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, відмовити.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з 17 березня 2020 року по 31 березня 2023 року.

Судом також встановлено, що під час спільного сумісного подружнього життя у сторін народилася дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21.07.2020 року.

Також, судом встановлено, що існує укладена мирова угода, яка затверджена ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2024 року по справі № 331/2751/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління Служба у справах дітей Маріупольської міської ради, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району про визначення місця проживання дитини.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на день розгляду даної справи дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає разом із матір`ю, ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З аналізу наведених норм матеріального закону вбачається, що чинне законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на спілкування з дитиною.

Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частини 2 та 3 статті 157 СК України визначають, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та брати участь у її вихованні має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з положеннями статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

При вирішенні питань про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тобто органи опіки та піклування беруть участь у справі не з метою захисту свого суб`єктивного інтересу, а на підставі закону (ст. 19 СК України) з метою здійснення покладених на них обов`язків для захисту інтересів конкретної дитини, громадян та держави.

При цьому, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у розгляді справи.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок міститься у постанові КЦС/ВС у справі № 712/11527/17 від 23.12.2020 року.

Разом із цим, судом встановлено, що в даному випадку позивач не звернувся до органу опіки та піклування із заявою про надання висновку, щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, не надав такому органу необхідний обсяг документів згідно встановленого переліку, у зв`язку із чим суду не було надано висновок органу опіки та піклування щодо участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Суд одночасно з цим вказує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку сторона позивача не надала суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог стосовно усунення у спілкуванні з дитиною та її вихованні, у тому числі не забезпечила подання до суду відповідного висновку Органу опіки та піклування. Жодних клопотань чи заяв про витребування (забезпечення) такого доказу вказаний учасник справи також не порушував. Внаслідок чого, через означену бездіяльність позивача, суд позбавлений в межах розгляду даної справи оцінити відомості щодо умов спілкування позивача з дитиною та її виховання, умов її утримання та забезпечення кожним із батьків, проаналізувати характеризуючи дані кожного із батьків тощо.

У зв`язку з чим, суд вважає, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі Ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, слід відмовити у їх повному обсязі через недоведеність таких вимог з боку позивача по справі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,19,81,133,141, 274-279, 354-355 ЦПК України, ст.141, 150, 155, 157, 161, СК України, Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі Ради (місце знаходження: 49128, м. Дніпро, вул. Шодуарівська, буд. 7, код ЄДРПОУ 37274548), про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан