КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Тимошик Іриною Олексіївною , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою представником Осадчук Тетяною Сергіївною , на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа-Орган опіки і піклування в особі Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення способу участі батька у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення способу участі батька у вихованні дитини та просив суд визначити наступний порядокйого участі у вихованні його доньки - ОСОБА_5 :

- під час її перебування за межами України та у період дії в Україні запровадженого воєнного стану - шляхом спілкування з донькою засобами телефонного/відео зв`язку щоденно: у будні дні - у вечірні години (з 17-00 до 20-00): у вихідні дні - протягом дня (з 12-00 до 20-00) не менш ніж 30 хвилин;

- за наявності у нього законної можливості виїзду за кордон у період дії запровадженого воєнного стану в Україні - особисті побачення у вихідні та/або святкові дні, за попередньою домовленістю з відповідачем не пізніше ніж за місяць до запланованої поїздки (з урахуванням фізичного стану, графіку навчань дитини) на території держави перебування дитини або на території іншої держави, з якою Україна має договір про правову допомогу (за виключенням російської федерації та Республіки Білорусь) за вибором батька, без присутності матері та з можливістю проживання дитини на такий період з батьком у місці його проживання (готель, орендована квартира тощо).

- після зняття Україною обмежень щодо виїзду за кордон та скасування воєнного стану в Україні і у разі продовження перебування дитини за межами України - особисті побачення один раз на два місяці у вихідні дні та/або святкові дні (з урахуванням фізичного стану, графіку навчань дитини) на території держави перебування дитини або на території іншої держави, з якою Україна має договір про правову допомогу (за виключенням російської федерації та Республіки Білорусь), або на території України - за вибором батька, без присутності матері та з можливістю проживання дитини на такий період з батьком у місці його проживання.

- Після повернення дитини в Україну: особисті побачення три дні на тиждень з урахуванням відвідування дошкільного (а в подальшому шкільного) навчального закладу, з яких: два будні дні на тиждень з 17 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв.; щонеділі з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., а при досягненні донькою восьмирічного віку - визначити особисті побачення перший та третій тиждень місяця з 10 год. 00 хв. суботи до 19 год. 00 хв. неділі з ночівлею за місцем проживання батька з урахуванням розпорядку дня дитини; два тижні влітку та один тиждень взимку спільного відпочинку під час канікул для сумісного відпочинку/оздоровлення дитини і батька без присутності матері дитини в місцях, які визначає батько дитини самостійно з урахуванням фізичного стану, побажань та інтересів дитини з можливістю перебування у будь-якій країні (за виключенням російської федерації та Республіки Білорусь), або на території України (після скасування в Україні воєнного стану) за місцем проживання батька. Визначити черговість сторін у святкуванні дня народження дитини, Нового року та Різдва в непарні роки з матір`ю, в парні - з батьком та без присутності матері дитини в місцях, які визначає батько дитини самостійно з урахуванням фізичного стану, побажань та інтересів дитини.

На час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати відповідача: організувати щоденне спілкування ОСОБА_1 з його донькою - ОСОБА_5 у режимі відеозв`язку через мобільні телефони у період часу з 17-00 до 20-00 у будні дні та з 12-00 до 20-00 у вихідні дні не менш ніж 30 хвилин; сприяти в організації побачень дитини з батьком (узгодити з батьком місце зустрічі з дитиною, забезпечити перебування дитини в узгодженому місці зустрічі, забрати дитину в узгодженому сторонами місці, зібрати необхідні речі дитини тощо) для проведення спільного відпочинку під час канікул, вихідних та свят.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 зазначав, що з 28 листопада 2015 року по 10 січня 2023 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою у справі ОСОБА_3 . За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. У зв`язку з початком широкомасштабного військового наступу російської федерації на територію України, задля збереження життя та здоров`я дитини, ОСОБА_3 виїхала до Німеччини разом з донькою. Батьки домовились, що на період перебування дитини за кордоном, позивач буде мати можливість безперешкодного та регулярного спілкування з донькою телефоном та/або засобами відео зв`язку, а коли мине небезпека - відповідачка з донькою повернуться в Україну. Позивач використовує будь-яку можливість поспілкуватись з донькою, щоб не втрачати емоційний зв`язок через тривалу розлуку. Проте, починаючи з вересня 2022 року відповідачка почала ухилятись від будь-якого спілкування з позивачем та постійно вигадувала різноманітні причини чому він не може спілкуватись з донькою, а згодом взагалі заблокувала його номер. На прохання позивача приїхати до України (у відносно безпечний регіон Львівської області) на кілька днів для того, щоб він мав можливість побачитись та поспілкуватись особисто з донькою, відповідачка категорично відмовлялась.

Також позивач просив організувати його зустріч з донькою в іншій країні, якщо в нього з`явиться можливість виїхати на кілька днів за межі України, проте відповідачка ігнорує його прохання та придумує причини, за яких такі зустрічі на її думку є неможливими. Наразі у сторін виникли непорозуміння щодо участі позивача у вихованні доньки, зустрічей та спілкуванні з нею. Враховуючи, що позивач підпадає під обмеження щодо виїзду за кордон на період дії правового режиму воєнного стану, фактично відповідачка почала створювати штучні перешкоди, через які він не може нормально поспілкуватись з донькою навіть телефоном.

На даний час, відповідачкою одноосібно встановлено, що позивач може тричі на тиждень поспілкуватись з донькою телефоном - понеділок, четвер та неділя, однак навіть такий графік відповідачка сама ж і порушує. В той же час, позивач фактично ніяким чином не може вплинути на частоту спілкування з донькою та реалізувати своє право на участь у вихованні дитини, перебуваючи за сотні кілометрів та не маючи можливості виїхати.

З урахуванням того, що сторони не в змозі досягти згоди щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні із нею, просив вказаний спір вирішити у судовому порядку, задовольнивши поданий ним позов.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- під час перебування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межами України спілкування засобами мобільного, поштового, електронного зв`язку, в тому числі із застосуванням мобільних та інших застосунків щопонеділка, щочетверга та щонеділі з 17:00 до 18:00 з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини;

- під час перебування ОСОБА_1 на території Федеративної Республіки Німеччина субота та неділя з 12:00 до 18:00 з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я дитини; спільний відпочинок за домовленістю між батьками дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини та інтересів дитини.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

14 червня 2024 року представником відповідача у справі ОСОБА_3 , адвокатом Остапчук Т.С. подано заяву про ухвалення у справі додаткового рішення у справі в частині вирішення питання про стягнення понесених відповідачкою витрат на оплату послуг правничої допомоги. Згідно до вказаної заяви представник відповідача у справі просила стягнути із позивача понесені витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 20000 грн. за участь у розгляді справи у суді першої інстанції.

17 червня 2024 року представником позивача у справі ОСОБА_1 , адвокатом Тимошик І.О. також подано до суду першої інстанції заяву про стягнення із відповідачки у справі понесених позивачем судових витрат у справі в частині оплати послуг адвокат а в розмірі 34500 грн. за участь у розгляді справи у суді першої інстанції.

Додатковим рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року подану заяву представника позивача у справі ОСОБА_1 , адвоката Тимошик І.О., та заяву подану представником відповідача у справі ОСОБА_3 , адвокатом Остапчук Т.С. задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 12000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 10000 грн.

Не погоджуючись із рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Тимошик І.О. подала апеляційну скаргу та просила суд скасувати ухвалене у справі рішення суду першої інстанції повністю та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір не повно з`ясував обставини справи, що мають значення для вирішення спору по суті.

Так позивач у справі, звертаючись до суді із вказаним позовом обґрунтовував його тим, що починаючи із вересня 2022 року відповідачка у справі умисно ухиляється від надання позивачу у справі можливості спілкуватися із дитиною вигадуючи при цьому різні причини та підстави. Використовуючи той факт, що позивач позбавлений можливості виїзду за кордон для зустрічі із дитиною, відповідачка створює штучні перешкоди для спілкування з дитиною телефоном.

Також звертає увагу на той факт, що суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що не погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо порядку участі у спілкуванні позивача із дитиною, при цьому у самому рішенні фактично визначив такий же самий порядок як і орган опіки та піклування. Зазначений порядок на думку апелянта дає можливість відповідачці маніпулювати зазначеним графіком, відповідачка не зазначає місця знаходження дитини, що призводить до не можливості налагодження спілкування із дитиною.

Не дивлячись на те, що рішенням окружного суду м.Кройцберг від 25 січня 2024 року було погоджено дату спілкування батька із дитиною, разом із тим 28 липня 2024 року, донька так і не вийшла на зв`язок із батьком.

Крім того апелянт повністю не погоджується із тим фактом, що суд першої інстанції, встановлюючи порядок участі батька у виховання дитини та у спілкуванні із нею проігнорував його прохання встановити можливість безпосереднього спілкування із дитиною, а лише встановивши таке спілкування телефонним зв`язком.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції і на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо безпосередньої участі батька у вихованні дитини при особистому спілкування не мотивував належним чином вказану відмову.

З урахуванням викладеного апелянт просив, задовольнити подану апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представником відповідачки у справі ОСОБА_3 , адвокатом Осадчук Т.С. подано відзив на апеляційну скаргу позивача в якій вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення залишити без змін.

Свої заперечення обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального права з урахування обставин справи та інтересів малолітньої дитини. Ухвалюючи вказане рішення судом першої інстанції було враховано місце проживання дитини за кордоном, графіку перебування дитини, час її навчання у школі та час для відпочинку дитини.

Представник відповідачки у справі ОСОБА_3 , адвокат Осадчук Т.С., не погоджуючись із додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року подала апеляційну скаргу в якій просила, скасувати вказане судове рішення щодо розподілу судових витрат та ухвалити у справі нове судове рішення, яким заяву подану представником позивача про розподіл судових витрат залишити без задоволення, а заяву подану нею в інтересах відповідачки у справі ОСОБА_3 задовольнити у повному обсягу стягнувши із позивача на користь відповідачки 20000 грн понесених витрат на оплату правничої допомоги.

Свої доводи апелянт обґрунтовувала тим, що ні позивач, ні його представник не робив заяв про те, що ним на протязі п`яти днів після оголошення рішення буде подано відповідну заяву, а тому пропуск вказаного строку відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України є підставою для відмови у стягнення вказаних коштів.

Крім того, подаючи вказану заяву представник позивача не направив її копії відповідачу чи його представнику, що є порушенням положень ч. 2 ст. 183 ЦПК України та має наслідком згідно до положень ч. 4 ст. 183 ЦПК України залишення її без розгляду.

Також звертає увагу, що суд першої інстанції, задовольняючи подану представником позивача заяву про ухвалення додаткового рішення не врахував, що судом першої інстанції не було задоволено жодної викладеної позивачем позовної вимоги.

Також звертає увагу, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат та задовольняючи частково заяву представника позивача суд не врахував, що договір про надання правничої допомоги №22/05/24 від від 22 травня 2024 року, який укладений між адвокатом Тимошик І.О. та ОСОБА_1 не підписаний самим ОСОБА_1 , що свідчить про неналежність вказаного доказу. Даний договір не містить суми гонорару погодженого сторонами не визначає вартості однієї години роботи адвоката чи тарифів на виконання інших послуг наданих адвокатом.

Представником позивача у справі ОСОБА_1 , адвокатом Тимошик І.О. подано відзив на вказану апеляційну скаргу у якій він заперечує щодо викладених апелянтом доводів.

Свої заперечення представник позивача обґрунтовує тим, що при подачі позовної заяви до суду першої інстанції було зазначено про понесенні позивачем витрат на правничу допомогу при підготовці позовної заяви та викладено їх орієнтовний розмір за насідками розгляду справи по суті у розмір 15000 грн, докази щодо чого будуть подані в порядку визначеному ст. 141 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що нею не подавалися докази надсилання таких документів іншій стороні вважає безпідставним, оскільки такі вимоги в ч.2 ст.183 ЦПК України вимагається лише для клопотання та заяв, які подають на стадії виконання рішення суду.

Необґрунтованим вважає доводи апелянта про відсутність підпису позивача у договорі про надання правничої допомоги, оскільки при скануванні копії договору на чорно білому варіанті договору цей підпис не видно, однак на вимогу суду нею було подано кольоровий варіант договору в якому підпис сторони мається. Крім того, сам позивач приймав участь у розгляді справи та підтверджував укладення вказаного договору та виконання його адвокатом.

Безпідставними вважає доводи апелянта і в частині не погодження сторонами договору вартості наданих послуг, оскільки вказані витрати підтверджуються актом виконаних робіт адвокатом, в якому визначено вартість виконаної роботи, час затрачений на їх виконання, а також кількість судових засідань у яких прийняла участь адвокат.

З урахуванням викладеного просила залишити апеляційну скаргу представника відповідача на додаткове рішення залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін.

При апеляційному розгляді справи позивач ОСОБА_1 , та представник апелянта ОСОБА_1 , адвокат Тимошик І.О. підтримали, доводи викладені в поданій ними апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, рішення суду в частині відмовлених вимог позову скасувати та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Щодо поданої представником відповідача у справі Осадчук Т.С. апеляційної скарги на додаткове рішення заперечили та вважали, що суд першої інстанції дотримався норми матеріального права та процесуальне законодавство при вирішенні вказаного клопотання, оскільки ними до суду було подано належні копії документів із яких було встановлено про наявність підпису на копії укладеного договору про надання правової допомоги та досліджені всі інші обставини на які посилається апелянт у свої апеляційній скарзі на додаткове рішення суду, і судом їм надана відповідна правова оцінка.

Представник відповідачки у справі ОСОБА_3 , адвокат Осадчук Т.С. при апеляційному розгляді справи заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 , та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Разом із тим наполягала на задоволення поданої нею апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що воно ухвалено з порушенням положень норм матеріального права щодо порядку укладення договорів (договір про надання правової допомоги на її думку не був підписаний ОСОБА_1 ) та норми процесуального законодавства, оскільки представник позивача не заявляла при розгляді справи перед дебатами про те, що вона буде подавати відповідні докази понесення витрат на правничу допомогу.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 28 листопада 2015 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В шлюбі народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16 листопада 2017 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 3352, батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року шлюб між сторонами у справі розірвано.

17 квітня 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ на стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

На даний час малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю у Федеративній Республіці Німеччині.

Також судом при розгляді справи встановлено, що сторони не можуть досягнути домовленості між собою, щодо способу участі батька у вихованні та спілкуванні із дитиною.

Так, згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 17 травня 2024 року № 101-4458 про визначення участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення прав та інтересів дитини райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за наступним графіком: під час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межами України:

- спілкування засобами мобільного, поштового, електронного зв`язку в тому числі із застосуванням мобільних та інших застосунків: щопонеділка, щочетверга та щонеділі з 17:00 год до 18:00 год;

- під час перебування ОСОБА_1 на території Федеративної Республіки Німеччина: субота та неділя з 12:00 год до 18:00 год; спільний відпочинок за домовленістю між батьками.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті спілкування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка взяла участь у засіданні комісії у режимі відеоконференції, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Оцінюючи висновок Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації подано до суду висновок від 17 травня 2024 року № 101-4458 про визначення участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції визнав його обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини та погодився із вказаним способом участі батька у виховання дитини та у спілкування дитини із батьком.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та вважав визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідатиме інтересам дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування із малолітньою донькою, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини та саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини та відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Окрім того, суд зазначив, що дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж дане рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дитиною.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову відповідає з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У справі, яка переглядається, предметом спору є визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а тому суд апеляційної інстанції керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Законом України "Про охорону дитинства", а також іншими правовими актами.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Отже, батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлюючи порядок участі батька ОСОБА_1 із донькою у спосіб запропонований органом опіки та піклування, суд першої інстанції врахував інтереси дитини, її вік, режим навчання та відпочинку, а також закріплений у положеннях чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участі у її вихованні, врахувавши бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні зі своєю донькою, врахував обставини які на даний час склалися в Україні ( наявність воєнного стану в країні та заборона виїзду чоловіків призовного віку за межі України) та неможливість на даний час виїзду батька за межі України, а також обґрунтовано врахував інтереси дитини та безпекові заходи щодо ввезення матір`ю дитини на територію України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги в частині не законності відмови у задоволенні решти заявлених позовних вимог щодо способів участі батька у вихованні дитини при настанні в майбутньому сприятливих умов для спілкування із дитиною: зокрема, наявності у нього законної можливості виїзду за кордон у період дії запровадженого воєнного стану в Україні - особисті побачення у вихідні та/або святкові дні , а також після зняття Україною обмежень щодо виїзду за кордон та скасування воєнного стану в Україні і у разі продовження перебування дитини за межами України - особисті побачення із дитиною, колегія суддів оцінює критично оскільки суд першої інстанції врахував вказані обставини та визначив таку можливість позивачу, задовольнивши його вимоги та визначивши вказаний спосіб участі батька у спілкуванні із дитиною наступними чином: під час перебування ОСОБА_1 на території Федеративної Республіки Німеччина: субота та неділя з 12:00 год до 18:00 год; спільний відпочинок за домовленістю між батьками.

Крім того суд у своєму рішенні звернув увагу сторін, що в разі зміни обставин та обстановки яка є в Україні позивач не позбавлений можливості на звернення із заявою про зміну способу участі у спілкуванні із дитиною та способу участі у вихованні.

У справі, яка переглядається, відповідачка фактично погодилася із визначеним способом участі батька із дитиною оскільки рішення суду не оскаржувала.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, адже такий спосіб участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як дитини, так і батьків, забезпечує участь батька у процесі виховання доньки.

Таким чином, визначаючи у цій справі способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, судом першої інстанції надано системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд врахував, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , поданої представником Осадчук Т.С. , на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року колегія суддів враховує наступні норми матеріального права та процесуального законодавства, а також встановлені судом першої інстанції обставини справи.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у справі подаючи позовну запяву на вимогу ст. 175 ЦПК України повідомив суд проте, що ним укладений договір про надання правничої допомоги із адвокатом і ним понесено витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 15000, докази на підтвердження чого він мав намір подати згідно до вимог ст. 141 ч.8 ЦПК України (а.с. 8 т.1). В самій позовній заяви позивач просив суд покласти судові витрати у справі на відповідача ( а.с. 10).

На підтвердження укладення угоди між позивачем та АО «Легал Асістенс» суду було подано Договір №10/10/2023 ( а.с. 72-75 т.1). Згідно до умов вказаного договору, сторони узгодили порядок здійснення оплати клієнтом ( ОСОБА_1 ) послуг адвоката: 50% сплачується авансовим платежем протягом 3-х днів з моменту досягнення домовленості щодо його розміру (шляхом підписання додаткових угод, обміну листами, повідомленнями, виставленням рахунку тощо) та 50% сплачується після виконання Адвокатом відповідного етапу робіт (надання послуг) на рахунок вказаний Виконавцем у п. 8 даного Договору, або шляхом передання готівкових коштів у повноваженій виконавцем особі (п.3.2 Договору) .

Звертаючись до суду в порядку визначеному ч.8 ст. 141, ст. 270 ЦПК України про ухвалення у справі додаткового рішення позивач надав до суду докази про несені ним витрати на оплату послуг правничої допомоги та відповідні угоди.

Так позивачем до суду було подано договір про надання правничої (правової) допомоги № 10/10/23 від 10 жовтня 2023 року укладеним між Адвокатським об`єднанням «Легал Асістенс» в особі керуючого партнера Тимошик Ірини Олексіївни та ОСОБА_1 ; додаткову угоду та акт приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору про надання правничої допомоги № 22/05/24 від 22 травня 2024 року, додаткову угоду до договору про надання правничої (правової) допомоги № 10/10/2023 від 10 жовтня 2023 року, договір № 22/05/24 про надання правничої допомоги від 22 травня 2024 року , акт про виконання умов договору про надання правничої (правової) допомоги № 10/10/2023 від 10 жовтня 2023 року, відповідно до якого загальна вартість виконаних робіт складає 15 000,00 грн., акт про виконання умов договору про надання правничої допомоги № 22/05/24 від 22 травня 2024 року, відповідно до якого загальна вартість робіт складає 19 500,00 грн.

Надання правничої допомоги позивачу адвокатом Тимошик І.О. підтверджується матеріалами справи. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для ухвалення в справі додаткового рішення про стягнення із відповідачки на користь позивач витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи принцип співмірності, суд першої інстанції обґрунтовано зменшив розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню до 12000,00 грн. з урахування доведеності позивачем позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні посилання апелянта на те, що представником позивача не було завлено про понесені позивачем витрати на правничу допомогу пере судовими дебатами, оскільки із тексту самої позовної заяви вбачається вказані вимоги.

Зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 до 12000,00 грн., суд першої інстанції обґрунтовано врахував принцип співмірності витрат на правничу допомогу складеності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції викладених у додатковому рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Тимошик Іриною Олексіївною , залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником Осадчук Тетяною Сергіївною , залишити без задоволення, а додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв