Справа № 441/525/24 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/811/1787/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2024 року представник ОСОБА_1 -адвокат Ільків М.М. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просив стягнути з відповідача 367 114 грн. 47 коп. матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3 671,14 грн.

20 травня 2024 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку площею 0,145 га, кадастровий номер :07:001:0308 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258), яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_3 , із забороною його відчуження будь-яким особам, покликається на обґрунтовані припущення щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду, просить заяву задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року заяву представника позивача адвоката Ільківа Миколи Миколайовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,145 га, кадастровий номер :07:001:0308 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258), яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_3 .

Заборонено будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо зазначеного майна.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не зазначено жодного мотиву, на підставі якого суд дійшов висновку щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Вказує, що земельна ділянка, що перебуває у власності відповідача не є предметом спору, відсутні докази намірів реалізації відповідачем такої земельної ділянки, тобто відсутня реальна загроза відчуження такої ділянки на користь третіх осіб.

Більше того, відповідач у даній справі з 05 квітня 2024 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 по даний час, що підтверджується Довідкою від 25 квітня 2024 року № 5073, до долучена до матеріалів справи.

Стверджує, що відповідач не видавав жодних довіреностей щодо третіх осіб на розпорядження його майном, докази зворотного відсутні, що підтверджує відсутність намірів відчужувати земельну ділянку.

Також зазначає, що у відповідача наявна заробітна плата військовослужбовця, за рахунок якої можливо здійснювати відшкодування шкоди, знову ж таки;-виключно у випадку задоволення позовних вимог.

Вважає, що відсутні підстави для забезпечення позову, а вжиті заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами.

Просить ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 22.05.2024 року про забезпечення позову скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 07 листопада 2023 року близько 09:00 на автодорозі М-11 «Львів-Шегині», у м. Городок відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом RENAULT MEGANE, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом SUBARU LEGACY, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Внаслідок такого зіткнення обидва транспортні засоби зазнали значних механічних пошкоджень.

30 листопада 2023 року Городоцьким районним судом Львівської області ухвалено постанову про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адмінправопрушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, постанова набрала законної сили 11 грудня 2023 (а.с.10).

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи, вартість відновлювального ремонту автомобіля SUBARU LEGACY, який належить позивачці, відповідно до автотоварознавчої експертизи становить 527 114 грн 47 коп. (а.с.11-30).

14 лютого 2024 року позивачем отримано виплату страхового відшкодування від страхової компанії ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» в сумі 160 000 грн., залишок вартості відновлювального ремонту складає 367 114 грн. 47 коп., які підлягають стягненню з відповідача у якості відшкодування завданої ним матеріальної шкоди, що не охоплена лімітом страхового відшкодування за Полісом №217452128 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів.

Відповідно до долученої до матеріалів заяви Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0.145 га, кадастровий номер :07:001:0308 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою до застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Під час розгляду справи «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ в п. 185 рішення від 23 січня 2014р. нагадав, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Крім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до утруднення чи не зробить неможливим виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову в даній справі.

В той же час, задовольняючи заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову суд першої інстанції не дослідив чи є співмірними вказані заходи забезпечення позову

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах ВС від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 30 вересня 2019 року у справі №420/5553/18 та від 29 січня 2020 року у справі №640/9167/19.

В постанові Верховного Суду від 20.05.2021 № 640/29749/20 зазначено, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Судом першої інстанції накладено арешт на майно боржника земельну ділянку площею 0,145 га, кадастровий номер :07:001:0308.

Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, що означає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання про накладення арешту чи майнових наслідків від заборони відповідачу/іншим особам вчиняти певні дії.

Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема, в постановах від 09 грудня 2020 року у справі №9120/9400/20, від 21 грудня 2020 року у справі № 910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У справі, що переглядається ціна позову 367 114 грн.

Накладаючи арешт на нерухоме майно відповідача земельну ділянку, без визначення її реальної вартості буде порушенням прав відповідача, оскільки арешт може бути накладено лише в межах заявлених вимог.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення, ухвала Городоцького районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року до скасування та часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_3 в межах ціни позову 367 114 гривень.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Накласти арешт на майно ОСОБА_3 в межах ціни позову 367 114 гривень.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.