Справа № 212/6972/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Кулікової Т.В., за участю заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу, у порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінетерсовані особи ОСОБА_2 , виконавчий комітет Покровської районної в місті ради, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті, встановлення факту прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2024 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту її постійного проживання з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіком ОСОБА_3 на протязі з 1972 року до дня його смерті та факт прийняття нею спадщини після смерті чоловіка.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Попасна Луганської області помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді окремого домоволодіння будинку АДРЕСА_1 . Заявник перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з 22.04.1972 по день його смерті, і разом із дочкою ОСОБА_2 заінтересованою особою у справі, є спадкоємцями першої черги за положеннями ЦК 1963 року. До і після смерті чоловіка заявник постійно проживала у будинку, користувалася ним та господарськими спорудами на території домоволодіння, доглядала домоволодіння, за 20 років після смерті чоловіка зробила капітальний ремонт, тобто прийняла фактично спадщину після смерті чоловіка. Навесні 2022 року після початку повномасштабної військової агресії з боку РФ проти України, заявник разом із дочкою ОСОБА_2 вимушена була протягом двох годин зібрати речі, залишити своє постійне місце проживання та евакуюватися з метою збереження життя. На теперішній час вона втратила все належне їй рухоме і нерухоме майно, у зв`язку з чим вона звернулася у відповідні соціальні служби для отримання компенсації, де їй було роз`яснено про необхідність надання правовстановлюючих документів на спадкове майно, для чого вона звернулася до нотаріуса. Однак, постановою державного нотаріуса їй було відмовлено в оформленні заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка через відсутність документального підтвердження факту спільного проживання з чоловіком на день його смерті, пропуск шестимісячного строку для подання такої заяви, а також неможливість визначити коло осіб спадкоємців. Інші спадкоємці дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_4 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталися, фактично у користування та розпорядження спадковим майном не вступали, мешкали окремо від спадкодавця на час його смерті.

Ухвалою судді від 16 липня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження, призначено розгляд справи на 19 вересня 2024 року.

Ухвалою суду від 19 вересня 2024 року за клопотанням заінтересованої особи виконкому Покровської районної в місті ради, а також за власною ініціативою суду витребувані докази, розгляд справи відкладений на 09 жовтня 2024 року.

09 жовтня 2024 року розпочато судовий розгляд, заслухані пояснення учасників справи, оголошено перерву до 15 жовтня 2024 року для виклику свідків, отримання витребуваних судом доказів.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у заяві, суду пояснила, що у заяві невірно вказана дата смерті її чоловіка, замість дати смерті, вказана дата складання актового запису 26 січня 2001 року, просила також врахувати, що фактично чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але в актовому записі невірно вказано дату 09 січня і саме ця дата вважається датою смерті чоловіка. Крім того, пояснила, що з 1972 року вона разом із чоловіком проживала спільно у будинку АДРЕСА_1 , колишня назва Орджонікідзе, з 1976 року вони під час шлюбу придбали половину цього будинку, а через 10 років чоловікові чоловік його сестри подарував іншу половину будинку. Після смерті чоловіка вона продовжувала проживати у цьому будинку, в неї був город, вона відремонтувала будинок, доглядала його до початку війни, потім вимушена була виїхати, на теперішній час будинок зруйнований, і їй потрібно встановити факт для отримання відповідного рішення суду для отримання компенсації за зруйноване майно.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, суду пояснила, що її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 1972 року по день смерті батька у січні 2001 році, після смерті чоловіка її мати продовжила проживати у будинку, доглядала його, на час смерті батька, окрім матері в будинку зареєстрованим ніхто не був, оскільки і вона, і її брат ОСОБА_5 мешкали зі своїми сім`ями. Мати після смерті батька проживала у будинку до 2022 року, коли вони разом були вимушені покинути м. Попасна через війну, наразі будинок зруйнований і матері необхідно встановити факт для отримання компенсації за це майно. Крім того, уточнила, що дійсно батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але у актовому записі від 26.01.2024 помилково вказали дату 09 січня 2001 року.

Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Покровської районної в місті ради Симоненко О.В. в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, вважала, що є підстави встановити факт прийняття спадщини, оскільки іншого способу його встановити ніж у судовому порядку, немає. У подальшому надала письмову заяву про розгляд справи без її участі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є матір`ю дружини сина заявниці, знає ОСОБА_7 з 80-х років, коли вони працювали разом з чоловіком ОСОБА_8 , у подальшому з 1996 року, коли їх діти почали зустрічатися, вони почали більш тісніше спілкуватися, а у 2000 році її дочка та син ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, і ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився онук, а через ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10 . Після його смерті ОСОБА_9 продовжила проживати у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , утримувала будинок, доглядала, в неї був город, поки у 2022 році вони всі разом вимушені були виїхати з м. Попасної у зв`язку із війною. На теперішній час їх будинки зруйновані.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надав суду аналогічні покази, пояснив, що знав сім`ю ОСОБА_12 з 1996 року, коли їх діти почали зустрічатися, він часто відвідував домоволодіння ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , які проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , вели спільне господарство. ОСОБА_13 помер після народження онука, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Людмила після смерті мужа залишилася проживати у будинку, доглядала домоволодіння, поки у 2022 році виїхала через війну до м. Кривого Рогу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона з 80-х років працювала в Локомотивному депо м. Попасна, де разом з нею працювала у медичному пункті ОСОБА_15 , разом вони працювали приблизно 30 років, вона (свідок) знала, що ОСОБА_9 разом із чоловіком ОСОБА_13 проживала за адресою АДРЕСА_2 , номер будинку не пам`ятає, але будинок був неподалік він їх роботи. Взимку 2001 року ОСОБА_13 помер, а Людмила продовжила жити у цьому будинку, доглядала його, і виїхала лише у 2022 році у зв`язку із війною.

Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи,приходить до висновку про часткове задоволення заяви з таких підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрували шлюб 22 квітня 1972 року, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 27.09.2024 (а.с. 43-44).

З копії Договору від 23 лютого 1976 року, посвідченого нотаріусом 1 Первомайської державної нотаріальної контори Косарєвою за реєстровим № 579, вбачається, що ОСОБА_17 подарував ОСОБА_3 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16-17).

07 січня 1988 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Попаснянської нотаріальної контори Селегень А.В. за реєстровим № 34 (а.с. 14-15).

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 17 вересня 1982 року (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_3 , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 7 від 13.06.2024, у якому вказано відомості про заявника: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (а.с. 60 зворотній бік).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, зокрема на вказаний вище будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

З копії спадкової справи № 378/2024, заведеної до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , вбачається, що ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, 08 червня 2024 року звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у якій вказала, що її чоловік ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , дані території внесені до переліку у п. 21 Прикінцевих та перехідних положень ЦЦ України, як такі, що окуповані РФ (а.с. 52).

15 червня 2024 року державним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_6 чоловікові ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що неможливо встановити коло спадкоємців, також постанова про відмову обґрунтована пропуском строку прийняття спадщини, не підтверджується документально факт спільного проживання спадкоємиці з померлим, оскільки відсутня довідка про адресну реєстрацію померлого та склад сім`ї на день його смерті (а.с. 66 зворотній бік).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до п. 1, 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. У такому порядку суди повинні розглядати, зокрема, факти постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Тобто, якщо спадкодавець помер до 01.01.2004, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини, які регулюються ЦК УРСР, а не діючим ЦК України. Якщо ж спадщина відкрилася після 01.01.2004, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, тому суд розглядає заявлену ОСОБА_1 вимогу про встановлення факту прийняття спадщини, а у задоволенні вимоги заявника про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на день його смерті необхідно відмовити.

За змістом ст. 6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР).

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Верховний Суд зазначає, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Із матеріалів справи вбачається, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , яка заявила про прийняття спадщини, є його дружина заявник ОСОБА_1 , тоді як діти померлого ОСОБА_3 дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_4 до нотаріуса у встановлений законом строк не зверталися, не заперечували проти отримання матір`ю спадкового майна після смерті батька ( ОСОБА_2 заявила про це під час судового засідання, ОСОБА_4 у нотаріально посвідченій заяві).

Зважаючи на встановлені судом обставини справи, вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки на день смерті спадкодавця постійно проживала з ним і після його смерті продовжила проживати за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювала догляд за домоволодінням, покращувала його стан, здійснювала ремонти, обробляла присадибну земельну ділянку.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що під час розгляду справи знайшли підтвердження обставини, на які посилається заявник, і вони є такими, що дозволяють встановити факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , приймаючи до уваги, що заявник позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту прийняття спадщини, суд вважає, що заява в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. 263, 264, 265, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінетерсовані особи ОСОБА_2 , виконавчий комітет Покровської районної в місті ради, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті, встановлення факту прийняття спадщини, задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У задоволення заяви в частині встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2024 року.

Суддя: О. В. Колочко