Справа № 138/2274/24
Провадження №:2/138/890/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2024 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі головуючого судді Київської Т.Б., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 22.07.2022 позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя не склалось та тепер кожен з подружжя живе окремо, а також позивачем подано позов про розірвання шлюбу з відповідачем. На даний час позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме до 07.07.2026. Відповідач добровільної допомоги позивачу не надає, не зважаючи на те, що він офіційно працевлаштований та отримує дохід.

Враховуючи наведені вище обставини, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку (доходів), починаючи з дати звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.08.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Позивач, належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавала.

Відповідач повідомлявся про розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін шляхом надсилання копії ухвали суду про відкриття провадження разом з позовом та доданими до нього документами за зареєстрованим місцем проживання, однак поштове відправлення двічі повернулось до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

20.09.2024 відповідач ознайомився з матеріалами даної цивільної справи.

01.10.2024 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову, однак зазначив, що у випадку, якщо суд дійде висновку про необхідність задоволення позову, то просив ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/10 частини з усіх його видів заробітку (доходів). Відзив мотивований тим, зокрема, що відповідач намагався в добровільному порядку надавати позивачу матеріальну допомогу, однак вона категорично відмовлялась від неї. Крім того, відповідач витрачав кошти на придбання дитині одягу та повідомляв позивача про те, що залишив речі та гроші у магазині, щоб позивача самостійно їх забрала, так як особистих зустрічей з відповідачем вона уникає, однак до магазину позивач не приходила. Також, зважаючи на ту обставину, що позивач не бажає отримувати добровільну допомогу, відповідачем було відкрито депозитний рахунок на ім`я дитини, на який він щомісячно вкладає кошти у розмірі 3000,00 грн. Позивач, крім іншого, отримує державну соціальну допомогу при народження дитини. Відповідач сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі частини від його заробітку. ОСОБА_1 на даний час проживає у цивільному шлюбі з іншим чоловіком, який також її утримує. Крім того, відповідач на даний час хворіє. При цьому, підтвердив ту обставину, що він офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, яка за період з березня 2024 по серпень 2024 склала 179073,58 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази сторін спору в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

22.07.2022 ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ». Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5).

Позивач разом з дитиною зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади №№4331 (а.с.6).

Як слідує з довідки Управління соціального захисту населення №672 від 30.07.2004 позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення і отримує «щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини» у розмірі 860,00 грн., щомісячно (а.с.7).

При ухваленні даного рішення суд зважає на те, що стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

На підтвердження тієї обставини, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти на утримання дружини, суду було надано, зокрема, копію довідки лікувально-діагностичного центру «Меділюкс» від 13.07.2024, в примітках до якої зазначено, що дане заключення не є клінічним діагнозом та потребує консультації лікаря, будь-які рекомендації щодо лікування у даній довідці відсутні. Також, відповідачем надано акт дослідження стану здоров`я від 10.07.2024 в якому діагностовано наявну травму правої руки. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази необхідності витрат пов`язаних з даною травмою, так як і їх розміру. Крім того, відповідачем надано копію судового наказу виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області 22.08.2024 у справі №138/2244/24 відповідно до якого з нього стягуються аліменти на утримання спільної дитини сторін спору у розмірі частини від його заробітку. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідачем надано копію заяви про вклад «Джуніор» відповідно до якого на ім`я дитини сторін спору відкрито депозитний рахунок, однак суд звертає увагу, що даний вклад стосується лише дитини та фактично є реалізацією бажання самого відповідача вкладати кошти на такий рахунок.

Відповідач стверджує ту обставину, що він є офіційно працевлаштованим та отримує дохід, на підтвердження чого надав копію довідки Вінницької митниці від 24.09.2024 зі змісту якої слідує, що у період з березня 2024 року по серпень 2024 року заробітна плата відповідача склала 179073,58 грн., що в середньомісячному розрахунку становить 29845,60 грн. (179073,58 грн./6 місяців).

Враховуючи положення вказаних вище норм, те що відповідач офіційно працевлаштований, суд вважає, що він може надавати кошти на утримання матері його дитини до досягнення дитиною трьох років, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене вище, а також зазначені обставини, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення про стягнення з відповідача на користь позивача на її утримання аліментів в розмірі саме 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів з дня звернення до суду, а саме з 31.07.2024 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, оскільки при стягненні аліментів на утримання дитини в такому ж розмірі на утримання самого відповідача залишається ще 1/2 частка його доходу.

Зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 23.11.2020 у цивільній справі № 638/7748/18.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, 30.07.2024 між адвокатом Заболотною Г.В. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги та в розділі 4 передбачено, зокрема, що клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар у розмірі 4000,00 грн. за участь особи, яка надає правову допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2024 сторони погодили, що послуги адвоката надані клієнту належним чином та клієнт немає до адвоката жодних претензій. Крім іншого, сторони узгодили розмір гонорару адвоката у сумі 4000,00 грн.

Відповідно до розрахунку часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги) за первинну консультацію клієнта, узгодження правової позиції та написання позовної заяви сума витрат становить 4000,00 грн.

Суду надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №31/07 від 31.07.2024 видану самим же адвокатом про отримання зазначених коштів від клієнта у розмірі 4000,00 грн.

Суд вважає, що заявлені до стягнення судові витрати підлягають частковій компенсації, враховуючи таке.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 (провадження 61-4683св23).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У 8 рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Також, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу при задоволенні позову звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України такі витрати покладаються на відповідача. Як вже зазначалось вище, позов було задоволено повністю. При цьому, також суд бере до уваги те, що така категорія справ не є складною, оскільки з даного питання є установлена судова практика, якою адвокати як фахівці у галузі права, користуються при складанні процесуальних документів.

Відповідач у своєму відзиві на позов зазначив, що розмір заявлених до відшкодування судових витрат понесених позивачем є значно завищеним, у зв`язку з незначною складністю даної цивільної справи. Просив у стягненні таких витрат відмовити.

Враховуючи принцип розумності та справедливості, обсяг проведеної роботи, малозначимість даної цивільної справи, враховуючи заперечення сторони відповідача, суд вважає за доцільне зменшити суму витрати на правничу допомогу.

Представник позивача за час розгляду справи участі в судових засіданнях не брала, клопотання про проведення розгляду справи з викликом сторін не подавала, за весь час перебування справи в провадженні суду заяв по суті спору нею подано не було. Фактично роботу адвоката полягала у написанні лише самої позовної заяви.

Зважаючи на викладене вище, а також за наявності заперечень відповідача, враховуючи незначну складність даної категорії справ, судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу потрібно стягнути з відповідача на користь позивача частково у розмірі 1500,00 грн, що буде відповідати критерію розумності, справедливості та встановлення їх дійсності і необхідності у даній справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.75, 84, 182 СК України, ст.12,13,81,89, 137, 141, 142, 247, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів з дня звернення до суду, а саме з 31.07.2024 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок на користь Державної судової адміністрації України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: Т.Б.Київська