Справа № 201/9338/24
Провадження № 2/201/3634/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02.08.2024р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (позовна заява підписана представником позивачки адвокатом Гончаровим М.С.).

Ухвалою судді ОСОБА_3 від 06.08.2024р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (а.с.№29).

Представник позивачки адвокат Гончаров М.С. (діє на підставі ордеру від 28.07.2024р.- а.с. №21) по тесту позовної заяви в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що сторони зареєстрували шлюб 17.08.2013р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області під актовим записом № 573. У сторін під час шлюбу народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник позивачки також зазначав, що сторони з 2023р. проживають окремо, спільного господарства не ведуть, припинили шлюбні відносини по причині різних поглядів на шлюб та сім,ю, спільний побут та виховання дитини. Представник позивачки також просив рішенням суду стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

В судове засідання 22.10.2024р. сторони (їх представники) не з`явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. № 44-48).

Представник позивачки по тексту заяви до суду від 02.10.2024р., яка була надіслана на е/пошту суду, позовні вимоги підтримав. В цій заяві адвокат також просив не надавати сторонам термін для примирення, а справу розглядати за його відсутності та за відсутності позивачки (а.с. № 41 ).

Позивачка також 16.09.2024р. на е/пошту суду надіслала заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності, додатково зазначила, що вони з відповідачем припинили шлюбні відносини більше року тому (а.с. № 38).

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, які призначалися судом на 10.10.2024р. та 22.10.2024р., повторно не з`явився, про дати розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України» (а.с. № 37, 48). Повідомити відповідача рекомендованим листом з повідомленням за місцем його реєстрації (а.с. № 28) у суду була відсутня можливість через те, що останній зареєстрований у м. Маріуполі Донецької області, з яким відсутній поштовий зв`язок, про що свідчить відповідь АТ «Укрпошта» (а.с. № 31).

Отже, у відповідності до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином у відповідності до вимог ЦПК України про дати судових засідань, втім, про причини неявки суд не сповістив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надіслав, також не скористався своїм правом на подачу відзиву на позов в порядку ст. 178 ЦПК України.

З урахуванням заяв позивачки та її представника від 16.09.2024р. та 02.10.2024р., повторної неявки відповідача без поважних причин при належному повідомлені у відповідності до вимог ЦПК України про дати судових засідань, суд на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 22.10.2024р. за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Підстав для ухвалення у справі заочного рішення суду немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки ні по тексту позову, ні по тексту заяв до суду від 16.09.2024р. та 02.10.2024р., ні позивачка, ні її представник не дали згоду на ухвалення заочного рішення суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.08.2013р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області під актовим записом № 573 (а.с. № 8).

У сторін є малолітній син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. № 9).

Зі слів позивачки та її представника, сторони припинили шлюбні відносини з 2023р., з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо.

Зі слів представника позивачки, сторони припинили шлюбні відносини по причині різних поглядів на шлюб та сім,ю, спільний побут та виховання дитини.

Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки.

З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені, зі слів представника позивачки та її представника, з 2023р. (більше року тому), з того часу не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилась, а відповідач заперечень стосовно позову не висловив, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню.

При ухваленні рішення суд зазначає період остаточного припинення шлюбно-сімейних стосунків між сторонами саме з 2023р. (більше року тому), відповідно до даних, які містить позовна заява та заява позивачки від 16.09.2024р. (а.с. № 38), оскільки відповідач своїх заперечень проти позову суду не направив, не зазначив останній і іншого періоду припинення шлюбних стосунків.

Питання щодо зміни прізвища позивачки відповідно до положень 113 СК України, не вирішується, оскільки представник позивачки по тексту позову просив залишити позивачці прізвище « ОСОБА_6 ».

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею при подачі позову судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп.(а.с. № 1).

Стосовно судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивачки подані копії наступних доказів: ордеру від 28.07.2024р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договору про надання адвокатських послуг № 27.07.2024р., акту № 1 від 30.07.2024р. приймання-передачі наданих адвокатських послуг на суму 10 000грн.; та квитанцію про оплату 10 000грн. (а.с. № 21-25).

Перевіривши зміст наданих документів, суд зазначає, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 10 000грн. є неспівмірними зі складністю цивільної справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачці, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, у співмірності до наданих послуг та складністю справи, слід зменшити до суми - 5 000грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 133, 137, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 17.08.2013р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області під актовим записом № 573, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп., а також по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., а разом 6 211 грн. 20коп.

У відповідності до вимог ч. 2 ст.115 СК України копію рішення суду про розірвання шлюбу надіслати на адресу Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.