ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/1428/18
Номер провадження 22-ц/818/3182/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року в складі судді Попової В.О. у справі № 644/1428/18 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 , заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 05 березня 2018 року, і до повноліття дитини.

На виконання вказаного судового рішення 16 травня 2018 року видано виконавчий лист № 644/1428/18, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 68602934 про стягнення з нього аліментів.

Однак, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року за його позовом виключено з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вчинений 28 серпня 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, відомості про нього як батька дитини. Рішення набрало законної сили.

Отже, судом встановлено, що він не є батьком ОСОБА_3 , у нього відсутній відповідний обов`язок з її утримання, тому виконавчий лист про стягнення з нього аліментів є таким, що не підлягає виконанню.

Просив суд визнати виконавчий лист № 644/1428/18, виданий 16 травня 2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Те, що заявник не є біологічним батьком дитини, та відсутність у нього обов`язку щодо утримання дитини до повноліття, не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки встановлення відповідних підстав для відсутності чи припинення цивільно-правових зобов`язань підлягає вирішенню шляхом звернення до суду з відповідним позовом, а не в порядку подання заяви на стадії виконання судового рішення.

Не погоджуючись з ухвалою суду 18 липня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати виконавчий лист № 644/1428/18, виданий 16 травня 2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звернення до суду в порядку статті 432 ЦПК України із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є передбаченим законом способом захисту його прав та інтересів, з огляду на відсутність у нього матеріально-правового обов`язку з утримання ОСОБА_3 , яка не є його дочкою. Це не є перешкодою для звернення ним до суду з позовом про припинення стягнення аліментів для остаточного припинення обставин, наслідком яких є аліментні зобов`язання, однак обраний ним спосіб захисту прав є значно більш швидким та ефективним.

ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 не з`явилася.

Про час та місце розгляд справи ОСОБА_2 повідомлено шляхом розміщення 18 вересня 2024 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (а.с. 106).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну мкргу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 05 березня 2018 року, і до повноліття дитини.

На виконання вказаного судового рішення Орджонікідзевським районним судом 16 травня 2018 року видано виконавчий лист № 644/1428/18 (а.с. 26).

14 лютого 2022 року на підставі вказаного виконавчого листа старшим державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Крапив`янською В.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 68602934 (а.с. 28).

Як вбачається з відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, вказане виконавче провадження дотепер триває.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 січня 2024 року у справі № 644/3719/23 виключено з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 483 від 28 серпня 2012 року, що вчинений Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як батька дитини. Рішення набрало законної сили 05 березня 2024 року (а.с. 3-4).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання.

У частинах 1 і 2 статті 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, провадження № 61-45337св18.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.

За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.

Такого обов`язку в особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з частиною 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою, зокрема, для звільнення від сплати періодичних платежів, до яких входять також і аліментні зобов`язання.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається особа, значення для звільнення від сплати присуджених судом періодичних платежів, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 посилався як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на відсутність у нього матеріально-правового обов`язку зі сплати аліментів у зв`язку з тим, що судовим рішенням виключено з актового запису про народження дитини відомості про нього як батька.

Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про заявника як батька дитини є, зокрема, відсутність у нього від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитини, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки.

Вказане узгоджується з правовими висновками у справах про припинення стягнення аліментів (звільнення від стягнення аліментів), викладеними у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 511/219/18, від 21 липня 2021 року у справі №477/1165/20, від 21 грудня 2022 року у справі № 201/7376/21 (провадження 4-с/201/2/2022), провадження № 61-3876 св 22.

Отже, виключення запису про батьківство заявника є обставиною для звільнення його від сплати аліментів у розумінні частини 4 статті 273 ЦПК України, а також, відповідно до частини 2 статті 197 СК України, і підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилася за період, коли він був записаний батьком дитини.

Заявник не навів доводів, які б стосувалися питань виконання судового рішення та виконавчого документа, урегульованих статтею 432 ЦПК України. Також відсутні докази помилковості видачі виконавчого листа, невідповідності його змісту, формі, реквізитам такого документа, відсутності обов`язку боржника у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки звернення останнім в порядку статті 432 ЦПК України із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не є належним способом захисту його прав та інтересів, передбачених законом.

Суд першої інстанції надав обґрунтоване роз`яснення, що відсутність кровної спорідненості та обов`язку у заявника щодо утримання дитини до повноліття не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки встановлення відповідних підстав для відсутності чи припинення цивільно-правових зобов`язань, з урахуванням встановленого судом відповідного обов`язку по сплаті аліментів, підлягає вирішенню шляхом звернення до суду з відповідним позовом, а не в порядку подання заяви на стадії виконання судового рішення.

Отже, ОСОБА_1 не позбавлений можливості захистити своє право шляхом звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів (припинення їх стягнення) у зв`язку з виключенням запису про нього, як батька дитини, з актового запису про народження дитини.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ним обрано належний та більш оперативний спосіб захисту прав, колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність у нього обов`язку щодо сплати аліментів має встановлюватися саме у позовному провадженні, а не в порядку статті 432 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстави для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова