УХВАЛА

10 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 613/2064/23

провадження № 61-13316ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 02 квітня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Харківобленерго» (далі - АТ «Харківобленерго»), в якому просила визнати недійсними договори про надання послуг з розподілу електричної енергії та про надання послуг комерційного обліку електричної енергії між АТ «Харківобленерго» та ОСОБА_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між АТ «Харківобленерго» та ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . У житловому будинку постійно живуть люди, він обладнаний системою електропроводки, прокладеної відповідно до державних будівельних норм. Будинок живиться електричною енергією від джерела- електроустановки ТП - 70, яка знаходиться за адресою: м. Богодухів, перехрестя вулиць Івченко, Вишневої та провулку Вишневого. В її домоволодінні відсутні електроустановка, учасники ринку електричної енергії, об`єкт споживача, споживач електричної енергії, точка комерційного обліку електричної енергії, однак її персональні дані включені до реєстру споживачів АТ «Харківобленерго».

Представниками відповідача на електропроводці її жилого будинку влаштовано вузол комерційного обліку електричної енергії у вигляді засобу комерційного обліку за відсутності електроустановки, учасників ринку електричної енергії, споживачів електричної енергії та будь-яких дозвільних документів, що свідчить про незаконність улаштування вказаного вузла комерційного обліку електричної енергії з метою отримання неправомірної вигоди. Відповідач щомісячно здійснює зняття показань цього засобу комерційного обліку для здійснення нарахувань за послуги розподілу та постачання електричної енергії, тобто виконує функцію постачальника послуг комерційного обліку, виконання якої передбачено виключно на договірних засадах.

Відповідач здійснює нечесну підприємницьку практику шляхом введення її в оману, яка є агресивною, оскільки відповідач неодноразово погрожував їй у разі невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами припинити електропостачання до її жилого дому.

Відсутність електроустановки та підстав для улаштування вузла обліку та інших засобів комерційного обліку електричної енергії в її будинку свідчить про відсутність підстав для укладання з відповідачем договору про надання послуг з розподілу електричної енергії та договору про надання послуг комерційного обліку електричної енергії. Відсутність у неї статусу «учасник ринку електричної енергії» та «споживач електричної енергії» є підставою для визнання вказаних договорів недійсними з моменту їх укладання.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 02 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.

Суди виходили з того, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 приєдналась до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, фактично споживала електричну енергію та оплачувала її. Крім того, за вказаною адресою передавались показання лічильника та здійснювалась його заміна.

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт. Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту недійсності договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Позовна вимога про визнання недійсним договору про надання послуг комерційного обліку електричної енергії не підлягає задоволенню, оскільки відсутні докази його укладання.Доказів того, що позивачка зверталась до відповідача із заявою про надання їй платних послуг, та ініціювала укладення окремого договору про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, матеріали справи не містять.

13 вересня 2024 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили зібрані у справі докази, що призвело до неправильних висновків суду про відмову у задоволенні позову. Суди не розглянули її заяву, що подані відповідачем докази є фальшивими.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі

№ 10- р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про захист прав споживача з приводу визнання недійсним договору про надання послуг комерційного обліку електричної енергії.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Справа № 686/12924/21 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 02 квітня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року у справі №613/2064/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко