Справа № 183/7741/24
№ 2/183/3490/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про:

- визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію за період з 28 лютого 2016 року по 03 листопада 2020 року, на одержання якої за життя мала право ОСОБА_3 ;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 належну спадкодавцю, ОСОБА_3 , недоотриману пенсію за період з 28 лютого 2016 року по 03 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в:

позивачка через представника, адвоката Муху А. І., звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Позов обґрунтований тим, що позивачка є спадкоємицею після смерті матері, ОСОБА_3 , яка після смерті матері звернулась до ПФУ та його підрозділів щодо виплати недоотриманої за життя ОСОБА_3 пенсії. Відповідач повідомив позивачку, що страхові виплати були припинені в повному обсязі, заборгованість відсутня, у виплаті відмовлено.

Позивачка вказує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народила доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . 24 серпня 1991 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_5 зі зміною прізвища з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 . Відповідно до Паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Свердловським МВУМВС України в Луганській області 09 лютого 2001 року, ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Свердловським МВУМВС України в Луганській області 13 квітня 2005 року, ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла. Спадщину прийняла ОСОБА_2 шляхом проживання зі спадкодавцем. Заяву про відмову від спадщини ОСОБА_2 не подавала. Спадщину прийняла.

ОСОБА_8 , як онука померлої, у судовому порядку встановила факт смерті ОСОБА_3 . Указані процесуальні дії обумовлені тим, що мати ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , проживає на тимчасово окупованій території, самостійно та вільно реалізовувати свої права не має можливості через відсутність забезпеченого механізму такої реалізації з боку держави. Вказане підтверджується рішенням Октябрського районного суду міста Полтави у справі № 554/13587/22 від 16 листопада 2022 року, на підставі якого отримане свідоцтво про смерть від 19 січня 2023 року серії НОМЕР_5 .

ОСОБА_8 звернулась до УПФУ України в Харківській області з заявою про виплату допомоги на поховання та виплату недоотриманої пенсії. Заяву про виплату допомоги на поховання задоволено та здійснено таку виплату. Проте, у виплаті недоотриманої пенсії відмовлено. Грошові кошти отримані від виплати у вигляді допомоги на поховання передані ОСОБА_2 . Спори з питань спадщини відсутні.

Позивачка вказує, що оскільки ОСОБА_2 проживає на тимчасово окупованій території на якій не забезпечене функціонування органів Пенсійного Фонду України та нотаріальної діяльності державних або приватних нотаріусів Міністерства Юстиції України, вона позбавлена права та фізичної можливості здійснити з часу смерті ОСОБА_3 відкриття спадщини, звернутись з заявою до органів пенсійного фонду України та у будь-який інший спосіб отримати невиплачену пенсію ОСОБА_3 . Відповідно до відповіді Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 24 вересня 2020 року № 1240-31-8/3985 встановлено, що ОСОБА_3 виплата пенсії здійснена по 28 лютого 2016 року. Таким чином недоотримана сума пенсійних виплати підлягає стягненню за період із 28 лютого 2016 року по 03 листопада 2020 року. У ОСОБА_2 виникає єдина можливість реалізації права на отримання даного виду спадщини як звернення до суду з визнанням права власності на цей вид спадщини та його виплату. Враховуючи норми законодавства, довідка ОСОБА_3 , що була видана їй, як внутрішньо переміщеній особі була дійсною на момент набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», і надалі була чинною та діяла безстроково.

Зазначає, що ОСОБА_3 пенсія призначена безстроково. Нарахування та виплата пенсії ОСОБА_3 здійснена відповідачем через відсутність інформації про знаходження на території України. При цьому, сплив строку дії довідки про взяття облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, а так само її відсутність, чи не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про продовження нарахування виплат, не є підставою для припинення нарахування та виплати страхових платежів і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України. ОСОБА_3 мала право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території та надання чи не надання нової довідки внутрішньо переміщеної особи, а тому спадкоємець має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.

В правове обґрунтування позову посилається на ст. 64 Конституції України; ст. 16, 328, 392, 1216 1218, 1223, 1227, 1268, 1296 ЦК України; ст. 2, 46, 52 п. 3 р. VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 № 1105-XIV (надалі Закон 1105-XIV), абз. 1 ч. 1 ст. 1, ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі - Закон № 1706-VII); Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; ст. 2 Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII далі - Закон № 2268-VIII) втратив чинність на підставі Закону № 2217-IX від 21 квітня 2022 року; Постанову Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»; Постанову Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про затвердження порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи»; Постанову Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2014 року № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; Постанову Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»; Постанову Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювання України від 11 грудня 2014 року № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції», зареєстрованою Міністерством юстиції України 12 січня 2015 року за № 6/26451 (далі - Порядок № 20); Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91; абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003; висновки щодо застосування норм права, викладені у: постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження №14-271цс18); постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19); постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №570/6046/14-ц; постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 642/6946/18 (провадження № 61-12734св19); Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19.

Постановленою суддею ухвалою від 30 липня 2024 року позов залишений без руху, наданий позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви, в тому числі, роз`яснений обов`язок подання всіх наявних у неї доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги: підтвердження звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та мотивованої письмової постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, як це передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

01 серпня 2024 року представником позивачки на виконання ухвали суду від 30 липня 2024 року подана заява про усунення недоліки позовної заяви в якій, в частині подання доказів указано, що заяву про відмову від спадщини ОСОБА_2 не подавала. Спадщину прийняла. Оскільки ОСОБА_2 проживає на тимчасово окупованій території, на якій не забезпечене функціонування органів Пенсійного Фонду України та нотаріальної діяльності державних або приватних нотаріусів Міністерства Юстиції України, вона позбавлена права та фізичної можливості здійснити з часу смерті ОСОБА_3 відкриття спадщини, звернутись з заявою до органів пенсійного фонду України та у будь який інший спосіб отримати невиплачену пенсію ОСОБА_3 . Про відсутність такої можливості позивачкою повідомлено відповідача та отримано відмову, що підтверджується наданою відмовою Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області від 27 липня 2023 року № 1200-0502-8/14693.

01 серпня 2024 року представником позивачки подане клопотання про витребування від відповідача довідки про недоотриману суму пенсійних та інших виплат ОСОБА_3 .

Постановленою судом ухвалою від 02 серпня 2024 року відкрите провадження у цивільній справі та призначене підготовче засідання. Задоволено клопотання представника позивачки та витребувано докази. Зобов`язано відповідача надати суду інформацію (довідку) про недоотриману суму пенсійних та інших виплат ОСОБА_3 за період з 28 лютого 2016 року по 03 листопада 2020 року. Встановлено строк для подання відзиву.

Постановленою судом ухвалою від 13 серпня 2024 року клопотання представника позивачки про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволене. Судове засідання у цивільній справі, призначене на 22 жовтня 2024 року та всі наступні судові засідання ухвалено проводити в режимі відеоконференції.

14 серпня 2024 року судом отримано відзив на позовну заяву. У відзиві представниця відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_3 мала статус внутрішньо переміщеної особи, перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, отримувала пенсійні виплати з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Виплата пенсії ОСОБА_3 з 01 квітня 2016 року була призупинена. Документи щодо обставин призупинення виплати пенсії відсутні, оскільки макет паперової пенсійної справи ОСОБА_3 перебуває у приміщенні, розташованому на окупованій території України. З заявою про поновлення виплати пенсії згідно Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, ОСОБА_3 не зверталась.

20 січня 2023 року з заявою № 375 про виплату допомоги на поховання після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 звернулася ОСОБА_8 Допомога на поховання нарахована разовим дорученням на розрахунковий рахунок ОСОБА_8 у січні 2023 року. Пенсійна виплата ОСОБА_3 за період 01 квітня 2016 року по 30 листопада 2020 року не нараховувалася та не виплачувалася, так як за життя з заявою про поновлення виплати пенсії не зверталася.

Представниця відповідача вказує, що норми стосовно виплати спадкоємцям пенсії після смерті пенсіонера стосуються лише тієї пенсії, яка була нарахована пенсіонеру за час його життя, тобто належала пенсіонеру на час смерті та увійшла до складу спадщини на момент відкриття спадщини. До Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулась ОСОБА_8 з заявою щодо виплати недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_3 від 22 лютого 2023 року. Зазначена заява була перенаправлена до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області за належністю та зареєстрована в Головному управлінні 07 березня 2023 року за вхідним № 1211/9. Листом № 1200-0501-8/4890 від 14 березня 2023 року відповідачем надане роз`яснення встановленого порядку такої виплати. Вказано, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера необхідно особисте звернутися заявниці до найближчого відділу обслуговування громадян територіального органу Пенсійного фонду України, який виконує свої обов`язки в повному обсязі або через вебпортал, та надати необхідні документи для виплати недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 . Також повідомлено про порядок формування та подачі заяви засобами вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України. ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_3 не зверталась.

Згідно з відзивом, представниця відповідача просила розглянути справу у відсутність сторони відповідача.

В підготовчому засіданні представник позивачки вказав, що відповідь на відзив подавати не буде. Пояснив, що позов у справі поданий щодо спадкування пенсійних виплат, які увійшли до складу спадщини та обґрунтований, окрім іншого, посиланням на положення книги шостої ЦК України. Будучи повідомлений про процесуальні наслідки не вчинення процесуальної дії у виді ненадання доказів відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії та не звернення з клопотанням про витребування доказів у виді спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , зазначив, що наслідки не вчинення процесуальних дій йому відомі. Пояснив, що з заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину позивачка не зверталася, оскільки перебуває та проживає на тимчасово окупованій території України, на якій органи державної влади не можуть здійснювати свої повноваження і звернутися до нотаріуса позивачка змоги не має.

Постановленою судом ухвалою від 22 жовтня 2024 року закрите підготовче провадження та, з огляду на згоду представника позивачки, призначено справу до судового розгляду на 22 жовтня 2024 року о 15 годині 20 хвилин.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав вимоги позову та просив його задовольнити. Пояснив, що ненарахування та невиплата пенсії спадкодавці позивачки, невиплата пенсії, яка не отримана за життя спадкодавицею позивачки порушує майнові права ОСОБА_2 .

З урахуванням поданої представницею відповідача заяви про розгляд справи у відсутність представників відповідача, подання відзиву, неявка представниці відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд висновує таке.

Матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_3 народилася донька, ОСОБА_4 , що підтверджується засвідченою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 /а.с.71/.

24 серпня 1991 року ОСОБА_4 під час укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується засвідченою копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 /а.с.69/.

Згідно з засвідченими копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 /а.с.80, зворот/, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 /а.с.79, зворот/ ОСОБА_10 є донькою ОСОБА_4 .

Відмітки про реєстрацію місця проживання, наявні у наданих позивачем засвідчених копіях паспортів громадянок України ОСОБА_3 /а.с.76-77/ та ОСОБА_2 /а.с.63-68/ вказують, що зареєстроване місце проживання останніх є: АДРЕСА_1 .

Довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_8 свідчить про проживання останньої у м. Харкові /а.с.82, зворот/

З копії довідки від 08 листопада 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що адреса реєстрація місця проживання ОСОБА_3 є: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування АДРЕСА_2 /а.с.75/.

З засвідченої копії розпорядження Старобільського Об`єднаного управління Пенсійного фонду України № 8976 від 16 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 призначена пенсія по втраті годувальника з 2004 року, довічно. 04 квітня 2018 року проведений перерахунок пенсії та з 01 квітня 2018 року розмір пенсії становив 2 765,21 грн /а.с.60/. Відомості щодо призначення пенсії підтверджуються засвідченою копією пенсійного посвідчення ОСОБА_3 серії НОМЕР_8 , номер пенсійної справи 166873 /а.с.78/.

Ухваленим 16 листопада 2022 року Октябрським районним судом м. Полтави рішенням у справі № 554/13587/22 задоволена заява представника ОСОБА_8 , адвоката Мухи Андрія Ігоровича, заінтересована особа Східне Міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті. Встановлено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Свердловськ Луганської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19 січня 2023 року видане свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 серії НОМЕР_5 , засвідчена копія якого надана позивачкою /а.с.61/.

Сторонами у справі в заявах по суті справи визнано, що ОСОБА_8 звернулась до УПФУ України в Харківській області 20 січня 2023 року з заявою № 375 про виплату допомоги на поховання після ОСОБА_3 , надавши свідоцтво про смерть. Допомога на поховання нарахована разовим дорученням на разрахунковий рахунок ОСОБА_8 у січні 2023 року.

29 лютого 2023 року ОСОБА_8 звернулася до Начальника ГУ ПФУ в Харківській області з заявою про виплату нарахованої, але не виплаченої пенсії ОСОБА_3 , якою також повідомлено, що допомога на поховання виплачена раніше /а.с.118/.

Листом від 07 березня 2023 року ОСОБА_8 повідомлено про направлення її заяви за належністю до ГУ ПФУ в Луганській області /а.с.118, зворот/.

З довідки від 12 серпня 2024 року № 880/04-16, отриманої на запит суду вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в Управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Луганській області і отримувала пенсію в разі втраті годувальника. ОСОБА_3 нараховано та виплачено за січень-березень 2016 року по 1 777,43 грн. З Квітня 2016 року пенсія не нараховувалася та не виплачувалася /а.с.116-117/.

09 лютого 2023 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_8 подана скарга до ПФУ (Харківська філія) щодо нездійснення виплати пенсійного забезпечення з вимогою надати повідомлення причин невиплати /а.с.123,125, зворот-126/

Також надані до справи у засвідчених копіях відповіді свідчать про неодноразові звернення ОСОБА_8 та ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду України, Департаменту соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації, за якими надано відповіді, зокрема:

-18 вересня 2020 за № 1200-010201-8/19564 ГУ ПФУ в Луганській області повідомлено, що запит позивача з питання виплати пенсії ОСОБА_3 перенаправлений до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області просимо розглянути адвокатські запити ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства /а.с.47/;

-24 вересня 2020 року за № 1240-31-8/3985 Старобільським об`єднаним УПФУ Луганської області повідомлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні, як внутрішньо переміщена особа з 01 березня 2016 року за матеріалами електронної пенсійної справи (паперова пенсійна справа відсутня). Відповідно до особистої заяви ОСОБА_3 від 08 листопада 2017 року щодо переведення пенсійної виплати за місцем проживання ( АДРЕСА_2 ) управлінням направлений запит на отримання електронної пенсійної справи та макету пенсійної справи до Бахмутського об`єднаного УПФУ Донецької області (попереднє місце отримання пенсійної виплати ОСОБА_3 ) та включено до списку від 13 листопада 2017 року № 58, який переданий до управління соціального захисту населення Старобільської РДА Луганської області для перевірки фактичного місця проживання. Після отримання електронної пенсійної справи та макету пенсійної справи управлінням пенсійну виплату ОСОБА_3 взято на облік. Згідно з надісланим Бахмутським об`єднаним УПФУ Донецької області атестату виплати пенсії від 04 грудня 2017 року № 11133 пенсію ОСОБА_3 виплачено по 28 лютого 2016 року в сумі 1777,43 грн. Відповідно до даних електронної пенсійної справи Бахмутським об`єднаним УПФУ Донецької області ОСОБА_3 проводились перерахунки пенсії у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб відповідно до норм чинного законодавства. Рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Старобільської РДА Луганської області по ОСОБА_3 не надходило, тому нарахування та виплата пенсії управлінням не проводилась. По липень 2014 року ОСОБА_3 отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника в УПФУ в м. Свердловську Луганської області, де по час відповіді знаходиться оригінал пенсійної справи /а.с.48-49/;

-13 лютого 2023 року листом ПФУ № 4688-5841/М-03/8-2800/23 направлено за належністю звернення ОСОБА_1 , як представника ОСОБА_8 про ОСОБА_3 /а.с.127/;

-15 лютого 2023 року № 802-1055/М-05/8-1200/23 ГУ ПФУ в Луганській області повідомлено, що по заяві № 375 від 20 січня 2023 року ОСОБА_8 про виплату допомоги на поховання померлої ОСОБА_3 , ГУ ПФУ Луганської області прийняте рішення про виплату допомоги на поховання згідно наданих документів, які передбачені чинним законодавством. 24 січня 2023 року ГУ ПФУ в Луганській області виплату допомоги на поховання перераховано на картковий рахунок ПАТ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_8 згідно з заявою № 375 від 20 січня 2023 року зареєстрованій у ГУ ПФУ Харківської області про виплату допомоги на поховання померлої ОСОБА_3 . Станом на 15 лютого 2023 року від ОСОБА_8 , інших заяв до ГУ ПФУ Луганської області не надходило /а.с.46, 62/;

-02 березня 2023 року листом № 2000-0505-9/27400 ГУ ПФУ в Харківській області ОСОБА_8 повідомлено про направлення її звернення щодо виплати недоотриманої пенсії за належністю /а.с.59/;

-14 березня 2023 року листом № 1200-0501-8/4890 ГУ ПФУ в Луганській області повідомлено ОСОБА_8 , що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера необхідно особисто звернутися до найближчого відділу обслуговування громадян територіального органу Пенсійного фонду України, який виконує свої обов`язки в повному обсязі або через вебпортал, та надати необхідні документи для виплати недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 . Для формування та подачі заяви засобами вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України необхідно виконати наступні дії: зайти в особистий кабінет на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду; у розділі «Щодо пенсійного забезпечення» обрати пункт «Заява на виплату недоотриманої пенсії»; заповнити поля електронної заяви; додати скановані копії документів, які є обов`язковими для заяви; підтвердити згоду на передачу та обробку персональних даних; натиснути «Сформувати заяву»; підписати заяву та надіслати її до органу ПФУ; відслідкувати статус обробки заяви у розділі «Мої звернення» /а.с.57-58, 94-95, 119-120/;

-26 липня 2023 року № 5/3059-31 Департаментом соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації повідомлено, що місто Старобільськ та місто Довжанськ внесені в Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004. Порядок спадкування за заповітом та законом, здійснення права на спадкування та оформлення права на спадщину передбачено Главою 84 Цивільного Кодексу України. ОСОБА_3 до Департаменту із заявами щодо виплат/нарахувань, або з питань надання відповідної інформації не зверталась. Питання щодо отримання спадщини знаходяться поза межами повноважень Департаменту /а.с.44/;

-27 липня 2023 року листом ГУ ПФУ в Луганській області повідомлено, зокрема, що для виплати недоотриманої пенсії існує два механізми: члени сім`ї повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини при цьому необхідно надати документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті; у разі незвернення членів сім`ї за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини при цьому надається свідоцтво про право на спадщину. Оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , членами сім`ї пропущено строк для звернення за виплатою недоотриманної суми пенсії померлого пенсіонера, встановлений частиною першою статті 52 Закону № 1058. За таких обставин, для виплати недоотриманої суми пенсії померлого пенсіонера до органів ПФУ необхідно надати свідоцтво про право на спадщину. 20 січня 2023 року ОСОБА_8 звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про виплату допомоги на поховання ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , додавши до заяви копію свідоцтва про смерть. Заяву зареєстровано у формі № 10 20 січня 2023 року за № 375. Із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_3 до ГУ ПФУ в Луганській області станом на 26 липня 2023 року ніхто не звертався. У зв`язку з продовженням військової агресії російської федерації проти України та дії воєнного стану в Україні, робота державних органів та органів місцевого самоврядування, банків України, небанківських установ та національного оператора поштового зв`язку в Луганській області, а також їх відділень є неможливою, оскільки відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2023 року за № 1668/39004, вся територія Довжанського району віднесена до територій, які з 07 квітня 2014 року тимчасово окуповані російською федерацією. Без свідоцтва про право на спадщину (з урахуванням того, що спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та на тимчасово окупованій російською федерацією території України виплата суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, неможлива /а.с.54-56/;

-01 серпня 2023 року № 2800-030202-8/42994 Пенсійним фондом України повідомлено, що Пенсійний фонд України безпосередньо не здійснює призначення, перерахунок, виплату пенсій та страхових виплат. Запит направляється до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, де ОСОБА_3 перебувала на обліку як одержувач пенсії. Інформація про перебування ОСОБА_3 на обліку як одержувача страхової виплати в Пенсійному фонді України відсутня /а.с.45, 53/;

-04 серпня 2023 року листом № 1200-0501-8/15116 ГУ ПФУ в Луганській області повідомлено, що ОСОБА_3 на момент смерті перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області з січня 2015 року, як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію в разі втрати годувальника. Виплату пенсії ОСОБА_3 призупинено з 01 квітня 2016 року. За життя пенсіонерка особисто не зверталася за поновленням виплати та нарахуванням пенсії з 01 квітня 2016 року. Відділом призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг в підсистемі ІКІС ПФУ «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» (Регресні виплати) та Актах приймання-передачі від 16 січня 2023 року справ про страхові виплати потерпілим та особам, які мають право на страхові виплати, переданих від УВД ФСС України у Луганській області до ГУ ПФУ в Луганській області, перевірено громадянку України ОСОБА_3 . Зазначена особа, страхові виплати не отримувала. Пенсійна виплата ОСОБА_3 за період 01 квітня 2016 року по 30 листопада 2020 року не нараховувалася та не виплачувалася. У випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалась, заява щодо поновлення пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи Пенсійного фонду України можуть розрахувати недоотриману пенсію відповідно до частини першої статті 46 Закону № 1058 (не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії) на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. ОСОБА_3 отримувала тільки пенсійні виплати. Сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. Для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок 22-1) до органу, що призначає пенсію, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки з померлим пенсіонером, документ, що посвідчує особу заявника. ля виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини до органу, що призначає пенсію, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, спадкоємиці необхідно особисто звернутися до найближчого відділу обслуговування громадян територіального органу Пенсійного фонду України, який виконує свої обов`язки в повному обсязі або через вебпортал, та надати необхідні документи для виплати недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 . При зверненні до управління на підтвердження родинних стосунків не долучено копій документів, які б вказували на той факт, що ОСОБА_2 є донькою померлої ОСОБА_3 . Інформація про майновий стан особи віднесена законодавством до інформації з обмеженим доступом /а.с.51-52, 96-97/;

-29 серпня 2023 року листом № 22525/0/2-23 Секретаріатом Кабінету Міністрів України повідомлено про відсутність інформації щодо виплати у Секретаріаті /а.с.50/.

Також судом оглянуто документи, долучені позивачкою, складеною мовою, яка не є державною та окупаційним органом, які не є належними та допустимими у справі /а.с.70, 75, зворот/.

Розглядаючи позов по суті, суд ураховує такі норми законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Звертаючись з позовом позивачка зазначила об`єктом її порушених прав право на спадщину після ОСОБА_3 у виді недоотриманої за життя пенсії. В судовому засіданні представник позивачки зазначив, що позов виник внаслідок фактичного прийняття спадщини позивачкою після ОСОБА_3 шляхом постійного проживання з нею та відсутності інших спадкоємців. При цьому послався, що внаслідок неправомірних дій відповідача спадкодавцю за життя пенсія не виплачувалася та не нараховувалася.

Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 642/6946/18 В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

У статті 38 Закону № 1105-ХІV (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат) передбачено випадки припинення страхових виплат і надання соціальних послуг: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ) Кабінет Міністрів України визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації).

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VІІ; у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.

Постановами Кабінету Міністрів України № 531, 637 та 595 встановлений спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.

Зазначені підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Вони не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади.

Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться і в Законі України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (далі - Закон № 2268-VІІІ).

У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Вказану правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18).

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави зробити висновок, що ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке права закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.

Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) виснував, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області, як отримувач пенсії. Станом на день смерті за однією адресою з ОСОБА_3 була зареєстрована позивачка. Позивачкою також доведено, що ОСОБА_3 призначена пенсія, яка нараховувалася до березня 2016 року включно, як доведено і припинення нарахування пенсії ОСОБА_3 з квітня 2016 року до дня її смерті. Також сторонами визнано, що пенсію за цей період члени сім`ї ОСОБА_3 , особи, які проживали разом з пенсіонеркою на день її смерті в порядку ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не отримували, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини з заявами про виплату такої пенсії не зверталися. Отже суд висновує, що право на пенсію, не нараховану та не виплачену ОСОБА_3 входить до складу спадщини та належить до складу спадкового майна.

Разом з тим, згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доведення обставин, на які сторона посилається закріплено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

За частинами першою другою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Ч. 1, 3 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Ч. 2 ст. 77 ЦПК України визначає, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами п`ятою сьомою статті 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3, ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Право сторін подати докази закріплено пунктом другим частини першої, а обов`язок не приховувати їх, подавати усі наявні докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи визначено пунктами другим та четвертим частини другої статті 43 ЦПК України.

Статтею 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2). Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8).

Відповідно до першого та другого речення частини першої статті 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові з`ясовуються лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників правовідносин.

Подавши свої докази, позивачка реалізувала своє право на доказування і одночасно виконала обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Таким чином, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Як роз`яснено у п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Слід звернути увагу на наявність в матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази.

У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов`язком суду є роз`яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії.

Запит суду до нотаріальної контори має стосуватись документів щодо обставин, які підлягають встановленню судом, зокрема, це відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя тощо.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі, закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду.

При цьому, відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України(стаття 1219 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1221 ЦК України в редакції на день смерті спадкодавця, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

За ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України).

Згідно зі ст. 1296, 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Так, представник позивачки, будучи повідомлений про наслідки не вчинення процесуальних дій та про докази, якими такі обставини підтверджуються, відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій не надав. Клопотання про витребування спадкової справи не заявляв. Повідомив, що до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, видачі свідоцтва про право на спадщину позивачка не зверталася. Підстави не звернення пояснив тим, що позивачка проживає на тимчасово окупованій території України та неможливістю звернення до відповідного органу.

Водночас, відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Згідно з частинами першою-другою статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції до 08 листопада 2023 року) для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

12 лютого 2015 року Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнено статтею 11-1, згідно з якою станом на 16 листопада 2022 року було передбачено, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Вчинення нотаріальних дій щодо спадкових справ, які були зареєстровані у Спадковому реєстрі до початку тимчасової окупації, але не закінчені, здійснюється будь-яким нотаріусом на підконтрольній Уряду України території за зверненням спадкоємця.

Також, до 06 липня 2023 року діяв Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 210, яким передбачалося, що Реєстраторами Спадкового реєстру щодо заведених спадкових справ є державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які мають доступ до Спадкового реєстру відповідно до Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 491 (далі - реєстратори). Порядок внесення до Спадкового реєстру відомостей про заведені спадкові справи визначається Мін`юстом. Реєстратор вносить до Спадкового реєстру відомості про заведену спадкову справу щодо: спадкодавця; номера спадкової справи, дати та місця її заведення, місця зберігання; видачі свідоцтва про право на спадщину; визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним (вид, дата та номер документа, на підставі якого свідоцтво про право на спадщину визнане недійсним, найменування суду (видавець); додаткових відомостей; реєстратора. Внесення до Спадкового реєстру відомостей про заведені спадкові справи здійснюється реєстраторами на підставі заяв, що свідчать про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Реєстратор здійснює реєстрацію заведених спадкових справ у Спадковому реєстрі у день заведення спадкової справи.

В подальшому, з 06 липня 2023 року реєстрація спадкових справ здійснюється в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 491 «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі».

Також, відповідно до глави 10 затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 295/5 від 22 лютого 2012 року Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, (п.1.2) при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Якщо спадщина була відкрита на окремих територіях України до початку їх тимчасової окупації, введення воєнного стану та щодо якої спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі, але не була закінчена, внаслідок знищення спадкової справи або відсутності доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією чи веденням бойових дій, будь-який (будь-яка) приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), до якого (якої) звернувся спадкоємець для завершення спадкування, продовжує провадження такої спадкової справи на підставі відповідної заяви спадкоємця (п.2.8).

Підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку № 295/5 від 22 лютого 2012 року, яка діяла до 30 вересня 2023 року було передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

Станом на день розгляду справи, підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку № 295/5 від 22 лютого 2012 року встановлено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна: про прийняття спадщини; про відмову від прийняття спадщини; про видачу свідоцтва про право на спадщину; спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі); про видачу свідоцтва виконавцю заповіту; виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень; другого з подружжя (колишнього з подружжя) про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя); про вжиття заходів до охорони спадкового майна; претензії кредиторів.

Таким чином, положення спеціального закону, наведеного вище та підзаконних нормативних актів встановлюють порядок прийняття спадщини у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, та надають право спадкоємцям, виконавцям заповіту, кредиторам спадкодавця та іншим особам реалізувати свої права щодо спадкового майна на території України в загальному порядку.

Що ж до посилання представника позивачки на неможливість подання заяви про прийняття спадщини, суд висновує, що, як передбачено пунктом 3 глави 10 розділу II Порядку № 295/5 від 22 лютого 2012 року, право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття (п.3.1). Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі (п.3.3). Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса (п.3.4). Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса (п.3.5). Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей (п.3.6). За п. 4.10, 4.11, 4.15 Порядку № 295/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. У разі звернення спадкоємця з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину для завершення спадкування щодо спадщини, яка була відкрита на окремих територіях України до початку їх тимчасової окупації, введення воєнного стану та щодо якої спадкова справа була зареєстрована у Спадковому реєстрі, але не була закінчена, внаслідок знищення спадкової справи або відсутності доступу до місця її зберігання у зв`язку з тимчасовою окупацією чи веденням бойових дій, приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), до якого (якої) звернувся спадкоємець, має перевірити факти, передбачені законом, та витребувати необхідні документи. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином, позиція сторони позивача, яка стосується неможливості звернення позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину спростовується нормами законодавства. Крім того, суд звертає увагу на наявність договору про надання правової допомоги, укладеного між представником позивачки 24 липня 2024 року та позивачкою.

Таким чином, не звернення позивачки до нотаріуса на виконання обов`язку, встановленого ст. 1297 ЦК України, ненадання суду копій документів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , обґрунтованої відмови нотаріуса є підставою для висновку про недоведеність належними доказами доводів, покладених в обґрунтування позову щодо кола спадкоємців, які прийняли спадщину, відсутності заповіту, складеного померлою, відсутності інших осіб, які були зареєстровані за адресою реєстрації померлої, відсутності спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, відсутності заяв, поданих іншими спадкоємцями, обсягу спадкового майна.

Враховуючи відсутність таких доказів, суд вважає позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману ОСОБА_3 пенсію такими, що не доведені позивачкою і що в задоволенні позову належить відмовити за недоведеністю.

Також, з огляду на висновок про недоведеність права позивачки на отримання спадщини у виді недоотриманої пенсії відсутні і підстави для задоволення вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці таку.

Посилання представника позивачки на те, що предметом позову є, в тому числі, і зобов`язання відповідача нарахувати пенсію померлій, суд, з огляду на підстави позову, принцип диспозитивності цивільного процесу та викладене у позові формулювання його предмету відхиляє, оскільки заявлений позов стосується саме права позивачки на спадкування і питання щодо правомірності чи неправомірності дій відповідача залежить саме від визначення обсягу прав, які позивачка набуде в порядку спадкування.

Інші доводи та посилання сторін, як самі по собі так і у своїй сукупності не є підставою для відмови у позові чи його задоволенні, а тому не аналізуються судом.

З огляду на положення ст. 141 ЦК України, відмову у позові, судові витрати у справі покладаються на позивачку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складене та підписане 24 жовтня 2024 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_9 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Головне управління Пенсійного Фонду України в Луганській області, код в , місцезнаходження за адресою: Луганська область, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, буд. 9.

Суддя Д. О. Парфьонов