Провадження № 2/752/5870/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 жовтня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого- судді - Машкевич К.В. , за участю секретаря - Тертій К.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу» Університет економіки та права «КРОК» про стягнення заробітної плати, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач у листопаді 2022 року звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача заробітну плату, яка йому не була виплачена при звільненні 17 грудня 2021 року, в тому числі: вихідну допомогу, відпускні за серпень-вересень, невикористану відпустку, лікарняний за листопад 2021 року, яка йому не була виплачена при звільненні 17 грудня 2021 року.

Посилається в позові на те, що з 01 червня 2018 року і до17 грудня 2021 року перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді заступника ректора-директора департаменту безпеки і охорони.

Наказом №138К-3 від 01 грудня 2021 року він був звільнений з роботи 17 грудня 2021 року за п.1 ст.40 КЗпП України.

В день звільнення виплата всіх належних йому сум була проведена лише часково.

Так, розрахунок та виплата вихідної допомоги проведена з порушенням вимог ст.44 КЗпП України, постанов Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року та № 917 від 01 вересня 2021 року і не відповідає дійсності.

Крім того, не здійснено перерахунок виплати відпускних в серпні-вересні 2021 року з урахуванням премії за вересень 2021 року.

Розрахунок та виплата в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю з 01 листопада до 24 листопада 2021 року проведено з поршенням вимог ст. ст.47, 116 КЗпП України, постанов Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року та № 917 від 01 вересня 2021 року і не відповідає дійсності.

Зазначає, що відповідно до довідки Пенсійного фонду України за два місяці перед звільненням йому була нарахована заробітна плата у розмірі: вересень 2021 року - 366 276, 93 грн.( в тому числі премія 350 000, 00 грн.), жовтень 2021 року - 6 000, 00 грн.

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку вихідна допомога була розрахована за 21 відпрацьований робочий день, хоча таких було 29 ( 9 - у вересні та 20 - у жовтня 2021 року ), а тому даний розрахунок не відповідає дійсності.

Крім того, на день розрахунку не було визначено статус премії за вересень 2021 року, а саме: чи як попередня(річна) у вересні 2020 року за підсумками роботи за 2019-2020 роки чи як разова за місяць(місячна).

В порушення вимог ст.30 Закону України « Про оплату праці» відповідач не довів до його відома виплати за вереснь 2021 року з їх розшифровкою.

Крім того, не виконані дані вимоги Закону і щодо премії за вересень 2021 року відповідно до наказу № 55Ф-1 від 01 вересня 2021 року «Про преміювання».

На його звернення від 28 грудня 2021 року з цього приводу відповідач направив лист, згідно з яким премія йому в розмірі 350 000, 00 грн. за вересень 2021 року була зазначена як виплата, а не премія за виконання особливих доручень одноразового характеру, хоча подібна премія у вересні 2020 року була за підсумками роботи у 2019-2020 навчальному році.

Таким чином, відповідач визначає премію за вересень 2021 року як виплату за виконання особливих доручень одноразового характеру, хоч п.п.а) п.4 Порядку передбачає виплати за виконання окремих доручень.

Відповідно до п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати при її обчисленні враховуються всі суми нарахованої заробітної плати. крім визначних у п.4.

Премії,в тому числі за місяць, та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період враховуються в заробіток.

Виплати, які не враховуються, зазначені в пункті 4 Порядку.

Саме на цей пункт посилається відповідач, як підставу неврахування премії при обчисленні середньої заробітної плати, що потягло за собою неправильне визначення його середнього заробітку і, як наслідок, неправильно нарахованих сум у зв`язку із звільненням.

Вважає, що премія відповідно до наказу № 55Ф-1 від 01 вересня 2021 року враховуться при обчисленні середньої заробітної плати.

З урахуванням цього просив задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 01 грудня 2022 року та відповідно до ст.33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року позовна заява була повернута позивачу на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України, а саме з підстав невиконання ухвали суду від 12 грудня 2022 року про усунення недоліків позовної заяви.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року ухвала суду від 26 грудня 2022 року залишена без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2024 року ухвала Голосіївського районного суду м.Києва від 26 грудня 2022 року та постанова Київського апеляційного суду від від 18 ічня 2024 року були скасовані, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження її розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвалою суду від 09 липня 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ст.178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву.

Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

При апеляційному та касаційному оскарженні судових рішень позивач долучав Довідки проведеного ним розрахунку середньої заробітної плати відповідно до Порядку 3100 від 08 лютого 1995 року.

За змістом цієї Довідки позивач приводить невиплачені йому при звільненні, з його точки зору, суми та їх обгрунтування:

1)Відповідно до наказу №55Ф-1 від 01 вересня 2021 року розмір є щомісячної премії становить 350 000, 00 грн., тобто за один відпрацьований день у вересні ( 9 ) - розмір премії становить 38 888, 89 грн.

З урахуванням цього сума вихідної допомоги буде становити для вересня 2021 року - 350 000, 00 грн. ( 38 888, 89 х 9 ), а для жовтня 2021 року - 777 777, 80 грн.( 38 888 89 х 20 ).

Розмір його заробітної плати за вересень 2021 року становить 352 454, 55 грн. ( 2 454, 55 + 350 000, 00 ), за жовтень 2021 року - 783 777, 80 грн.(6 000, 00 + 777 77, 80).

Середньоденний заробіток за вересень-жовтень 2021 року становить 39 180, 43 грн.( 352 454, 55 грн. + 783 777, 80 грн. ) = 1 136 232, 35:29= 39 180, 43 грн.

Таким чином, якщо виплачена йому премія в вересні 2021 року є премією за місяць, розмір вихідної допомоги становить 568 116, 24 грн.( 39 180, 43 грн. х29 :2 ).

2)В разі, якщо виплачена премія є річною, з вересня 2020 року до серпня 2021 року кількість робочих днів становила 232.

В такому випадку розмір премії за 1 день становить 1 508, 62 грн.( 350 000.00 :232 ).

Сума вихідної допомоги буде становити для вересня 2021 року - 13 577, 58 грн.( 1 508. 62 х 9 ), а для жовтня 2021 року - 30 172, 64 грн.( 1 508, 62 х 20 ).

Розмір його заробітної плати за вересень 2021 року становить 16 032, 13 грн.( 2 454, 55 + 13 577, 58 ), за жовтень 2021 року - 36 172, 64 грн.(6 000, 00 + 30 172. 64).

Середньоденний заробіток за вересень - жовтень 2021 року становить 1 800, 16 грн.( 16 032, 13+36 172. 64 : 29 = 52 204. 77 : 29).

Таким чином, розмір вихідної допомоги становиме 26 102, 32 грн.

З урахуванням цього, такі ж розрахунки середньоденної заробітної плати мають враховуватися і при нарахуванні відпускних, лікарняних, відряджень, тощо в залежності від виду виплат.

( а.с. 62об. - 63 )

18 вересня 2024 року до суду надійшов лист відповідача на виконання ухвали суду про витребування доказів, у якому зазначено, що премія відповідачу була виплачена наказом №55Ф-1 від 01 версня 2021 року « Про преміювання» в порядку реалізації права ректора Університету на застосування заходів матеріального заохочення працівників відповідно до п.6.3.2.9 п.6.3.2 Статуту Університету.

Наказом премія визначна як премія за виконання особливих доручень одноразового характеру.

З урахуванням цього вважає, що згідно з п.п.а) п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, така премія не враховується при обчисленні середньої заробітної плати.

Таким чином, виплачена позивачу премія правомірно не була врахована при проведенні з ним розрахунку при звільненні.

Зазначила також, що при виплаті за листками непрацездатності застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати ( доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням №1266, затверджений постановою КМУ 26 вересня 2001 року, який і був застосований, а не Порядок №100 від 08 лютого 1995 року.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог поивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею 2 Закону України « Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати.

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Судом встановлено, що позивач на підставі трудового договору №53-2/4 від 01 червня 2018 року перебував у трудових відносинах з Вищим навчальним закладом» Університет економіки та права «КРОК» на посаді заступника ректора - директора департаменту безпеки і охорони.

Розділом 5 трудового договору визначено, що за виконання обов`язків, передбачених договором, працівнику виплачується заробітна плата згідно штатним розписом.

Наказом №138К-3 від 01 грудня 2021 року позивач був звільнений з роботи 17 грудня 2021 року за п.1 ст.40 КЗпП України.

16 грудня 2021 року позивачу було вручено повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні, з яким позивач був ознайомлений у день звільнення 17 грудня 2021 року.

Відповідно до вказаного повідомлення позивачу було нараховано та виплачено: 2 845, 09 грн. заробітної плати з 01 по 17 грудня 2021 року, доплата до мінімальної зарплати в сумі 237, 85 грн., вихідна допомога - 4 928, 48 грн., компенсація відпустки - 692, 65 грн. та за листаками непрацездатності - 8 898, 41 грн., а всього 17 611, 48 грн.

Наказом №55Ф-1 від 01 вересня 2021 року « Про преміювання» позивачу була виплачена премія в розмірі 350 000, 00 грн.

( а.с. 8 - 11 )

Позивач зазначив, що дана сума відповідачем не була врахована при нарахуванні йому вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та оплату листків непрацездатності.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Розрахунок вихідної допомоги здійснюється відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню.

Нарахування вихідної допомоги провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати шляхом множення середньоденного заробітку на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Порядок обчислення середньої заробітної плати врегульовано Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Мінінстрів України №100 від 8 лютого 1995 року.

Відповідно до розділу 1 Порядку він застосовується, в тому числі, у випадках:

а) надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки;

б) виплати вихідної допомоги;

в) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані.

Відповідно до п.п.а) п.4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками).

За змістом наказу №55Ф-1 від 01 вересня 2021 року премія позивачу була нарахована та виплачена за виконання особливих доручень одноразового характеру.

Таким чином, відповідно до п.п.а) п.4 Порядку дана премія не враховується при обчисленні середньої заробітної плати для виплати вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпутку.

Суд при цьому враховує, що з точки зору трудового законодавства виплата премій регулюється внутрішніми документами роботодавця, одним з яких є Колективний договір.

Відповідно до ст.10 КЗпП України Колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Згідно зі ст.ст.13, 97 КЗпП України Колективний договір має міститися інформацію про форми й системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат.

При цьому частиною колективного договору є Положення про преміювання, у якому зазначаються критерії преміювання, порядок визначення розмірів премій, нарахування та виплата премій тощо.

Колективний договір та Положення про преміювання укладається адміністрацією та профспілковим органом або іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом орган, а у разі відсутності такого органу - представники трудящих, які обрані й уповноважені трудовим колективом.

Сторони в своїх зверненням до суду не заявляли про існування в Університеті Колективного договору та Положення про преміювання.

Предтавник відповідача зазначив, що наказ про преміювання був виданий ректором у межах повноважень, визначених Статутом.

Вказана обставина підтверджується п.п.6.3.2.9 п.6.3.2 Статуту Університету, витяг з якого був наданий представником відповідача до суду.

З урахуванням цього суд вважає, що виплачена позивачу премія та її характер, з точки зору п.п.а) п.4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати не враховується при нарахуванні позивачу вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку.

Та обставина, що в 2020 році премія позивачу буа виплачена за підсумками роботи за 2020-2021 роки, яка, з точки зору п.3 Порядку раховується при обчисленні середньої заробітної плати, не є підставною для інших висновків та характеру премії, ніж визначено наказом №55Ф-1 від 01 вресня 2021 року.

Суд також вважає, що оплата листків непрацездатності регулюється Порядком обчислення середньої заробітної плати ( доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним стражуванням №1266, затвердженим постановою КМУ 26 вереся 2001 року, який і був застосований відповідачем при звільненні позивача.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до Порядку №100 нарахування вихідної допомоги провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати шляхом множення середньоденного заробітку на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Так, позивач був звільнений з роботи 17 грудня 2021 року.

Тобто, розрахунковими місяцями для визначення середньоденної заробітної плати для нарахування йому вихідної допомоги, є жовтень-листопад 2021 року, а тому навіть з цих підстав премія за вересень 2021 року не може враховуватися в даному випадку для визначення розміру вихідної допомоги.

Враховуючи, що премія має разовий характер, та згідно з п.п.а) п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, така премія не враховується при обчисленні середньої заробітної плати, вказана сума не може враховуватися і при визначенні середнього заробітку для нарахування компенсації за невикористану відпустку.

Суд також враховує, що відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Суд також враховує, що відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З урахуванням приведеного та викладеного вище, і решта приведених у позові обставин та бачень ситуації позивачем щодо даного спору суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовані наданими суду доказами.

Керуючись ст.ст. 9-1, 10, 13, 40, 44, 83,94, 97, 115, 116 КЗпП України, Законом України « Про оплату праці», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу» Уіверситет економіки та права «КРОК» про стягнення заробітної плати відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: К.В.Машкевич