Справа № 465/3207/20 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/238/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача АТ «Кредобанк» Вус А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький Олег Леонідович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточненим заявою від 12.02.2021 року про збільшення позовних вимог, в якому просила: визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. від 14.11.2018 року, зареєстрований в реєстрі за №2272, про звернення стягнення на транспортний засіб марки HYUNDAI, модель SOLARIS, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2016 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , на користь АТ «Кредобанк» для погашення заборгованості по кредитному договору №3072/2016 від 07.09.2016 року в сумі 299800 грн. 15 коп., таким, що не підлягає виконанню, і стягнути з АТ «Кредобанк» безпідставно набуті кошти у розмірі 230004 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликалася на те, що 07.09.2016 року між нею та АТ «Кредобанк» укладено кредитний договір №3072/2016, на погашення заборгованості по якому в розмірі 299800 грн. 15 коп. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. 14.11.2018 року вчинено виконавчий напис №22722 про звернення на користь АТ «Кредобанк» стягнення на транспортний засіб марки HYUNDAI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л. 14.12.2018 року відкрито виконавче провадження №57927002 і під час примусового виконання цього виконавчого напису нотаріуса було реалізовано належний позивачці транспортний засіб за 230004 грн.

Вважає, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною, зокрема, в частині нарахування процентів на прострочену заборгованість, пені, нарахування процентів та пені після пред`явлення вимоги від 13.09.2018 року про дострокове повернення кредиту.

За позицією позивачки, у разі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з відповідача на її користь необхідно стягнути суму коштів, які одержано внаслідок реалізації належного їй транспортного засобу, як безпідставно набуті кошти.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. від 14.11.2018 року, зареєстрований в реєстрі за №2272, про звернення стягнення на транспортний засіб марки HYUNDAI, модель SOLARIS, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2016 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , на користь АТ «Кредобанк» для погашення заборгованості по кредитному договору №3072/2016 від 07.09.2016 року в сумі 299800 коп. 15 коп.

Стягнуто з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти у розмірі 230004 грн.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Стягнуто з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2720 грн. 08 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач АТ «Кредобанк», просив його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки письмовим доказам у справі, зокрема, розрахунку заборгованості та виписці про рух коштів по рахунку, які долучались до заяви від 09.11.2018 року №27-47535/18 про вчинення виконавчого напису та підтверджують факт заборгованості за кредитним договором, оскільки є документами первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Вважає, що наданий позивачкою розрахунок заборгованості за кредитним договором є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не може слугувати доказом відсутності чи наявності безспірності заборгованості позивача перед АТ «Кредобанк», вказаний документ не є документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Щодо неотримання вимоги про усунення порушень за кредитним договором, зазначає, що направлення листа з описом вкладення на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а такий обов`язок покладається на позивача. При цьому, зауважує, що сам лише факт неотримання позивачкою кореспонденції, яку АТ «Кредобанк» надіслав на належну адресу позивачки, підтверджує факт дотримання банком вимог закону.

Додає, що банк надав нотаріусу всі документи, передбачені Переліком документів, за якими стягується заборгованість, з дотриманням строків, визначених Законом України «Про нотаріат», та у чіткій відповідності до вимог, у тому числі і розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по рахунку, що підтверджують заборгованість по кредиту, відтак, у приватного нотаріуса були всі підстави для вчинення виконавчого напису, на виконання якого в примусовому порядку було реалізовано заставне майно через електронні торги.

Окрім того, звертає увагу, що згідно постанови про закінчення виконавчого провадження, сума коштів, яка надійшла від реалізації заставного майна на реквізити АТ «Кредобанк», є: 194071 грн. 64 коп. погашення основної заборгованості та 5996 грн. авансовий внесок, що разом становить 200067 грн. 64 коп., однак, судом першої інстанції вирішено стягнути з АТ «Кредобанк» 230004 грн.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (в редакції, діючій на час вчинення оспорюваного виконавчого напису).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

При цьому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Вказані вище правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, вчинення нотаріальних дій, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Вчиняючи виконавчий напис від 14.11.2018 року про звернення стягнення на транспортний засіб, належний ОСОБА_2 , в рахунок задоволення вимоги АТ «Кредобанк» про стягнення заборгованості в розмірі 299800 грн. 15 коп., приватний нотаріус керувалася, в тому числі, пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Так, зокрема, пунктом 1 Переліку, у редакції, чинній станом на 14.11.2018 року, визначено перелік документів для вчинення виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), а саме: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 2 цього Переліку, у разі стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Таким чином, з 22 лютого 2017 року чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних договорів, які не посвідчені нотаріально.

В свою чергу, оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 14.11.2018 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, однак, укладений між банком та позивачем кредитний договір не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Окрім того, в постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16ц (провадження №14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №204/4071/14 (провадження №61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі №547/210/20 (провадження №61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження №14-278гс18).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, за обставинами даної справи немає підстав для висновку про безспірність заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої було звернуто стягнення на заставне майно за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса, оскільки вказана у виконавчому написі нотаріуса заборгованість за кредитним договором, а саме: тіло кредиту 245126 грн. 47 коп.; прострочені проценти 38033 грн. 55 коп. та пеня 14640 грн. 13 коп., що сумарно становить 283160 грн. 02 коп., була нарахована банком станом на 08.11.2018 року, позаяк, вимога про дострокове повернення кредиту оформлена банком 13.09.2018 року і надіслана позичальнику 14.09.2018 року, а в силу правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

Також суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання.

Отже, колегія суддів уважає законним і обгрунтованим висновок суду першої інстанції про визнання виконавчого напису нотаріуса від 14.11.2018 року №2272 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з поверненнябезпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів) (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України, у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Таким чином, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів та/або майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №623/363/20 є посилання на те, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

З урахуванням викладеного, оскільки виконавчий напис, вчинений 14.11.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. на користь АТ «Кредобанк» про звернення стягнення на належний позивачці транспортний засіб марки HYUNDAI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що отримане майно (грошові кошти) на підставі вказаного виконавчого напису підлягає поверненню позивачці набувачем такого майна АТ «Кредобанк» на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій воно було отримане, відпала.

Судом встановлено, що в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 14.11.2018 року належний позивачці транспортний засіб був реалізований на електронних торгах (протокол №392344 від 12.03.2019 року) за ціною 230004 грн., з яких: на рахунок приватного виконавця надійшло 218503 грн. 80 коп. та розподілено відповідно до вимог ст.45 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: повернуто стягувачу АТ «Кредобанк» авансовий внесок в повному обсязі 5996 грн. (платіжне доручення №194 від 26.03.2019 року), перераховано на реквізити стягувача основну заборгованість в розмірі 194071 грн. 64 коп. (платіжне доручення №195 від 26.03.2019 року), що сумарно становить 200067 грн. 64 коп.

Решту коштів, отриманих в результаті реалізації заставного майна, було перераховано на реквізити приватного виконавця, а саме: основна винагорода приватного виконавця в розмірі 19407 грн. 16 коп. та витрати виконавчого провадження в розмірі 5025 грн.

Наведене підтверджується постановою приватного виконавця Мілоцького О.Л. від 28.03.2019 року про закінчення виконавчого провадження №57927002.

Таким чином, з реалізації майна у виконавчому провадженні №57927002 АТ «Кредобанк» отримав 200067 грн. 64 коп., а тому саме ця сума грошових коштів підлягає стягненню з АТ «Кредобанк» на користь позивачки ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи та застосувавши норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, дійшов помилкового висновку про стягнення з банку на користь позивачки 230004 грн., а тому рішення в цій частині необхідно змінити, визначивши розмір стягуваної суми 200067 грн. 64 коп.

В решті, спір вирішений судом першої інстанції правильно, тому підстав для скасування чи зміни рішення по суті спору немає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та з урахуванням наслідків розгляду справи апеляційним судом часткового задоволення позовних вимог (87%), визначений судом першої інстанції розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача АТ «Кредобанк» на користь позивачки ОСОБА_2 , необхідно зменшити із 2720 грн. 08 коп. до 2001 грн. 03 коп., у зв`язку з чим, рішення підлягає зміні в частині розподілу судового збору.

Також, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача АТ «Кредобанк», понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 448 грн. 51 коп. (пропорційно до розміру позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено (13%)) підлягають стягненню з позивачки.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2023 року в частині визначення розміру безпідставно набутих коштів та судового збору, які підлягають стягненню з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_2 , змінити, зменшивши розмір стягуваних безпідставно набутих коштів до 200067 (двісті тисяч шістдесят сім) гривень 64 копійок, а розмір судового збору до 2001 гривень 03 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 448 гривень 51 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 04 жовтня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич