провадження №: 2/752/5684/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2024 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.01.2021 на підставі розписки ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 5000 доларів США та зобов`язалася повернути зазначену грошову суму до 14.02.2021 включно. Починаючи з 15.02.2021 ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з вимогою повернення грошових коштів за зазначеною розпискою у розмірі 5000 доларів США. На зазначені вимоги відповідач, а телефонному режимі, постійно запевняла ОСОБА_1 , що вона не заперечує своїх боргових зобов`язань і поверне кошти у найкоротший термін. Починаючи з лютого місяця 2024 ОСОБА_2 почала уникати будь-якого спілкування, зустрічей з ОСОБА_1 та відмовляється повернути суму боргу у розмірі 5000 доларів США. Тобто, відповідач не виконала свої зобов`язання перед ОСОБА_1 у строк, визначений розпискою від 14.01.2021 та станом на момент подачі позовної заяви має заборгованість перед позивачем.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 5000 доларів США, суму сплаченого судового збору в сумі 2006,27 грн, а також покласти на відповідача усі витрати на правничу допомогу в повному обсязі, які позивач поніс та понесе у зв`язку з розглядом даної справи.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.09.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про призначення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення - відмовлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У порядку ст. 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

У вересні 2024 від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач стверджує, що нібито борг мав бути повернутий 14.02.2021, при цьому до суду він звернувся лише 18.06.2024, таким чином вважає, що пропущено строк позовної давності. Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

Суд, всебічно, повно, та об`єктивно дослідивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.01.2021 на підставі розписки ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 5000 доларів США та зобов`язалася повернути зазначену грошову суму до 14.02.2021 включно.

Відповідач не виконала свої зобов`язання перед ОСОБА_1 у строк, визначений розпискою від 14.01.2021 та має заборгованість перед позивачем.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідач не надала суду розписку позивача про одержання останнім виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Разом з тим, у відзиві на позов відповідач просить, відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вбачається із змісту розписки від 14 січня 2021 року, відповідач зобов`язався повернути позику у строк до 14 лютого 2021 року включно.

Отже, починаючи з 14 лютого 2021 року почався перебіг загального трьохрічного строку позовної давності, який закінчився 14 лютого 2024 року.

З позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 18 червня 2024 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Прийнявши виконання зобов`язання, саме кредитор, згідно з ч. 1 ст. 545 ЦК України, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі, а не боржник.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зауважує, що належних та допустимих доказів переривання або зупинення строків позовної давності позивач суду не надав, а тому, беручи до уваги, що позовні вимоги заявлені поза межами строку позовної давності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Оскільки у позові відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Ю.Ю.Мазур