КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/3715/24 Головуючий у І інстанції Диба О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - адвоката Бойчука Дмитра Валерійовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, яка продовжує навчатись,

УСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Донька ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю, навчається на 1 курсі Київського столичного університету імені Бориса Грінченка, Факультет журналістики на денній формі навчання на контрактній основі. Вартість навчання згідно умов договору про надання освітніх послуг складає 38850,00 грн на рік.

Відповідач є працездатним та до лютого 2024 року надавав матеріальну допомогу на утримання доньки у формі аліментів, які перераховувались з місця роботи останнього.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення донькою 23-х років, за умови, що вона продовжуватиме навчання.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи стягнення з 22 березня 2024 та до закінчення ОСОБА_3 навчання у Київському університеті імені Бориса Грінченка, але не довше ніж до досягнення нею 23 - х років.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Бойчук Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на яких ґрунтується твердження позивача про те, що «…відповідач має інший дохід, який ним не декларується».

Вважає, що висновок суду в цій частині, ґрунтується лише на гіпотетичних припущеннях.

Крім того із оскаржуваного рішення не вбачається, що судом було встановлено, що повнолітня донька, ОСОБА_3 справді потребує матеріальної допомоги та те, що ОСОБА_6 може таку допомогу надавати. Рішення суду не містить посилань на докази, на підставі яких було встановлено зазначені обставини.

В апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що тягар подання доказів, та доведення факту спроможності відповідача сплачувати аліменти стороною позивача по справі не виконано. Позивач не наводить даних про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги. Вимоги позивача, зводяться виключно до суб`єктивного тлумачення категорії «обов`язку» для здійснення відповідачем утримання повнолітньої доньки.

15 жовтня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін .

Зокрема у відзиві зазначає, що фактично апеляційна скарга ґрунтується на тому, що висновки суду побудовані на припущеннях та декларативній оцінці наданих сторонами доказів, та на не врахуванні судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України, викладеної у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.06р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також правової позиції Верховного Суду викладеної у постановах від 6.08.18р. у справі №748/2340/17 та від 20.05.20р. у справі №635/1139/17.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 16 жовтня 2007 року.

Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2007 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_1 виданого 04 лютого 2023 року Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_3 змінила ім`я та по батькові, після чого стала ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 , виданого 04 жовтня 2023 року Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_7 змінила прізвище, після чого стала ОСОБА_2 .

Як вбачається з договору №386/23д-ФЖ про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, укладеного 01 вересня 2023 року між Київським університетом ім. Б.Грінченка та ОСОБА_7 , для здобувача ОСОБА_3 , загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 154 320 грн.

Згідно довідки Київського столичного університету ім. Б.Грінченка №16 від 16 лютого 2024 року, ОСОБА_2 за січень 2024 отримала дохід у розмірі 29 715,65 грн.

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №379350584 від 20 травня 2024 року, позивачу на праві власності належать дві квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Згідно наказу Центрально-українського державного університету ім. В.Винниченка №5-к від 05 січня 2024 року, відповідачу припинено нарахування та виплату середнього заробітку, призначеного у зв`язку з призовом відповідача на військову службу під час мобілізації.

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 березня 2024 року, згідно військово-облікових даних Кропивницького МТЦК Кіровоградської області ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку, військову службу у ЗСУ не проходив.

З матеріалів справи, зокрема, з відповідей ДПС України від 05 лютого 2024 року та від 28 лютого 2024 року, виписки форми ОК-7, витягу з бази даних також убачається, що відповідач отримував дохід від діяльності Загальноукраїнському державному університеті ім. В.Винниченка, ТОВ «Євролайф Україна ЛТД», а також є засновником та підписантом Громадської організації «Правильний курс». За звітний 2023 рік відповідач отримав дохід на загальну суму 222 026,18 грн.

Згідно виписки з медичної карти відповідача, у нього наявні такі хвороби: гіпертонічна хвороба ІІ ст., серцева недостатність І ст., подагричний артрит І тільця стопи, хронічний панкреатит, хронічний холецистит, гонартроз лівого колінного суглобу І ст.

В матеріалах справи також міститься договір грошової позики укладений 20 листопада 2023 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , з якого убачається, що відповідач отримав у позику грошові кошти на лікування у розмірі 53 000 грн.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в добровільному порядку не надає допомоги на утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, хоча повинен це робити, оскільки донька потребує такої допомоги, враховуючи стан здоров`я відповідача, а також те, що повнолітня дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні повнолітньої дитини, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, суд вважав за можливе визначити розмір аліментів у розмірі 1/8 усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, починаючи стягнення з 22 березня 2024 року та до закінчення ОСОБА_3 навчання у Київському університеті імені Бориса Грінченка, але не довше ніж до досягнення нею 23 - х років.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України).

Так, ч.1 ст.198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Водночас обов`язок утримувати дітей згідно положень ст.180 СК України лежить на обох батьках.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно суд першої інстанції надав належну оцінку доказам у справі та врахував, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину в рівних частинах.

Судом враховано, що відповідач усунувся від участі в утриманні доньки, яка продовжує навчання, що підтверджується матеріалами справи те не заперечується стороною відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та невмотивованим не відповідає дійсності, оскільки в рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року судом були дослідженні всі обставини справи, поданим сторонами доказам надана відповідна правова оцінка та зроблено мотивований висновок, який відповідає чинному законодавству України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до не згоди представника ОСОБА_1 - адвоката Бойчука Д.В. з оскаржуваним рішенням, належних та допустимих доказів, які були б підставою для скасування правильного по суті рішення представником відповідача не надано.

Посилання на те що, тягар подання доказів, та доведення факту спроможності відповідача сплати аліментів стороною позивача по справі не виконано та те, що позивач не наводить даних про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги,апеляційний суд критично оцінює, оскільки в матеріалах справи наявні докази, які були дослідженні в суді першої та апеляційної інстанціях, що підтверджують можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання доньки.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бойчук Д.В., в свою чергу, не надав доказів неплатоспроможності його довірителя та відсутності доходу в останнього, зокрема такими доказами, наприклад, можуть бути довідка про доходи з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, довідка з Головного Управління Пенсійного фонду України, довідки з служби соціального захисту, інформація про відсутність майна та майнових прав, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому, нових доказів, для дослідження суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Бойчука Д.В., які стали б підставою для скасування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року останній не надає.

Крім того, ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення аліментів в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 березня 2024 року до закінчення навчання у Київському університеті імені Бориса Грінченка, але не довше, ніж до досягнення дочкою 23 років.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції вірно встановив всі обставини справи, надав належну правову оцінку наданим сторонами доказам, а тому дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бойчука Дмитра Валерійовичазалишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар