Справа № 502/1535/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Балан М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Урсул Г.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних

від простроченої суми боргу

В С Т А Н О В И В :

11.07.2024 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу.

В обгрунтування поданого позову зазначено, що 06.06. 2015 року о 03 год. 40 хв. в с. Ліски Кілійського району по вул. Леніна, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » з явними ознаками алкогольного сп`яніння, допустив зіткнення з припаркованим транспортним засобом «Renault Master», державний номер « НОМЕР_2 », що належить ОСОБА_3 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Renault Master», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », було завдано механічні пошкодження, а власнику - матеріальні збитки

07.11.2018 року Кілійським районним судом Одеської області, задоволено позов, стягнуто з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 7962, 02 грн., 704, 80 грн. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 1 000 грн. 00 коп.

03.08.2018 року між ПрАТ «УПСК»» та ФОП « ОСОБА_4 » було укладено Договір № 03/08/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує права вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредиторові по договорам страхування, перелік яких наведено в Додатку № 1, до Договору у тому числі на право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № АІ/1125759 від 10.06.2014 року.

Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, відтак відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

16.03.2023 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 7137080 щодо примусового виконання рішення суду

09.07.2024 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням відповідачем рішення суду від 07.11.2018 року.

З врахуванням вищезазначеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня після ухвалення рішення суду про справі № 502/1499/18 - 08.11.2018 року по день подання позовної заяви про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу - 08.07.2024 року.

Як вказує позивач, загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає - 5 233, 87 гривні.

Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 08.11.2018 року по 08.07.2024 року складає - 1354, 00 гривень.

На підставі вищезазначеного, позивач просить суд:

-стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 1354, 00 гривні та інфляційних втрат у розмірі 5233, 87 гривні, суму судових витрат у розмірі 968, 96 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 4000, 00 гривень.

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 01.08.2024 року відкрито провадження у справі призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.

Враховуючи, що позивач надав заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З досліджених доказів суд встановив наступні фактичні обставини:

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області по справі № 502/1499/18 від 07.11.2018 року позов задоволено повністю, стягнуто в порядку регресу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 7962,02 гривень, 704,80 гривень судового збору та 1000 гривень за витрати на правову допомогу, /а. с. 4-5/.

Постановою про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 71317080 від 16.03.2023 року, винесеною приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М., відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 502/1499/18, виданого 05.07.2019 року, /а. с. 7/.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. від 09.07.2024 року, виконавче провадження серії ВП № 71317080 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 502/1499/18, виданого 05.07.2019 року Кілійським районним судом Одеської області закінчено, /а. с. 8-9/.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховної палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Разом з тим за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з врахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошей коштами, належними до сплати кредитору.

Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника, та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Отже, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Заочне рішення Кілійського районного суду Одеської області від 07.11.2018 року по справі № 502/1499/18, яким позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено, набрало законної сили. Прострочення виконання відповідачем його зобов`язань з повернення позивачу боргу складає період часу з 08.11.2018 року до дня виконання - 08.07.2024 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд погоджується з розрахунком позивача суми трьох відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 1354, 00 грн.

Суд зазначає, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, застосовуються норми Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, і Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27 липня 2007 року. Сума індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення).

Згідно наданого позивачем розрахунку, що узгоджується із даними Державного комітету статистики України, за період з 08.11.2018 року по 08.07.2024 інфляційного збільшення боргу становить 5233, 87 грн.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних індексів інфляції та за відповідними формулами, належним чином обґрунтований та мотивований. Крім цього, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем.

Виходячи з викладених обставин, враховуючи досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, тому є підстави для їх задоволення.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. посилаючись, що між ним та адвокатом Самойленко П.М. було укладено договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом було встановлено, що 01.11.2022 року між позивачем та адвокатом Самойленко Петром Миколайовичем було укладено Договір про надання правової допомоги № 01/11/22.

Відповідно до акту здачі - прийняття /надання послуг/ до Договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022 р., на виконання зобов`язань за вказаним договором адвокат надав клієнту наступну правову допомогу:

- аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі, 2 години, вартість 500 гривень;

- написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду, супровід судової справи, 6 годин, вартість 2500, 00 гривень;

- авансування послуг адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи (подання позовної заяви з додатками через систему «Електронний суд», заяви та клопотання та інш.) - 1000, 00 гривень.

17.06.2024 року позивачем сплачено кошти за Договором про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022 р., що підтверджується платіжною інструкцією від 17.06.2024 року № P24AP24AD7740.

Враховуючи те, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, виконану адвокатом роботу, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 2500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 223, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 6, 23, 526, 530, 610, 611, 625, 631,1046, 1047,1048,1049,1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 1354, 00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5233, 87 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір у сумі 968,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , - 2500 гривень витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан