Провадження № 2-о/202/320/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська Марченко Н.Ю., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю (заінтересована особа - Акціонерне товариство «Акцент-Банк»), -

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася з заявою, в якій просить зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент-Банк» надати їй інформацію, яка перебуває у володінні банку, щодо власника відкритого розрахункового рахунку, на який було здійснено переказ: платіж від 18.07.2024 року в 16 год. 59 хв. у розмірі 453 грн., а саме прізвище, ім`я, по батькові власника картки, місце його реєстрації, РНОКПП, номер телефону.

Заява ОСОБА_1 про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, обґрунтована тим, що внаслідок шахрайства з її рахунку був здійснений переказ грошових коштів на рахунок (банківську картку) невстановленої особи. Однак із наданих банком квитанцій не вбачаються дані про особу, на користь якої були перераховані грошові кошти. Для захисту своїх прав та інтересів на підставі статті 1212 ЦК України щодо стягнення безпідставно набутих особою грошових коштів їй необхідно отримати відомості про таку особу.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд виходить із того, що відповідно до статті 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Згідно зі статтями 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду.

При цьому згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Отже, окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Порядок провадження у справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб визначений главою 12 «Розгляд судом справ про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України (ст. ст. 347-350).

Так, за змістом статті 348 ЦПК України у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено, зокрема, ім`я (найменування) особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, їх місце проживання або місцезнаходження, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено, обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Частиною 1 статті 349 ЦПК України визначено, що справа про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, розглядається з повідомленням особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці.

Якщо під час розгляду справи буде встановлено, що заява ґрунтується на спорі, який розглядається в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина 3 статті 349 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 350 ЦПК України у рішенні про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи зазначається, зокрема, ім`я (найменування) особи, щодо якої банк має розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, місце проживання або місцезнаходження цієї особи.

Копію рішення суд надсилає особі, щодо якої надається інформація. Особа, щодо якої банк розкриває банківську таємницю, має право у п`ятиденний строк оскаржити ухвалене судом рішення до апеляційного суду в установленому порядку (частина 3 статті 350 ЦПК України).

Аналіз наведених норм свідчить, що про те, що умовою розгляду в порядку глави 12 розділу IV ЦПК України заяви про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи є наявність у справі даних про особу, щодо якої банк має розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, її залучення до судового розгляду такої заяви, зокрема її належне повідомлення про судове засідання, а також вручення їй рішення суду, ухваленого за результатами розгляду такої заяви, з метою реалізації цією особою свого права на апеляційне оскарження судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 № 10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб», у тому разі, коли буде встановлено, що заява про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи ґрунтується на спорі, зокрема про виконання цивільно-правового договору, який виник з інших зобов`язальних правовідносин тощо, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а якщо спір про право буде встановлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У даному випадку у своїй заяві заявник посилається на те, що з її рахунку були здійснені перекази на рахунок невідомої особи та розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, необхідно для захисту її прав та інтересів щодо стягнення з такої особи безпідставно набутих грошових коштів на підставі статті 1212 ЦПК України.

Тобто метою отримання банківської інформації заявником є її використання в майбутньому для захисту своїх прав та інтересів в іншому судовому процесі щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Разом із тим, використання інституту окремого провадження з метою отримання доказів щодо особи, на рахунок якої були перераховані грошові кошти, для майбутнього захисту своїх прав у справах позовного провадження положеннями цивільного процесуального законодавства не передбачено.

Крім того, суд звертає увагу, що провадження у справі про розкриття банківської таємниці може бути відкрито за заявою суб`єктів, перелічених у Законі України «Про банки і банківську діяльність», та інших фізичних і юридичних осіб, а також державних органів, їх посадових і службових осіб, якщо вони мають право на отримання такої інформації згідно зі спеціальними законами, що визначають статус та регламентують діяльність відповідних суб`єктів.

Водночас заявник не належить до передбаченого законом кола суб`єктів, які мають право вимагати від банку розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, та не є особою, якій така інформація може надаватися.

Більш того, подана заява взагалі не містить ім`я (найменування) особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, її місце проживання або місцезнаходження, що унеможливлює розгляд такої заяви з дотриманням процедури, визначеної у главі 12 розділу IV ЦПК України.

Поряд із цим суд звертає увагу, що інформація, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб може бути витребувана судом у позовному провадженні в порядку забезпечення доказів до подання позовної заяви відповідно до положень статей 116-119 ЦПК України, якими прямо визначені підстави збирання доказів та порядок їх використання, в тому числі допускається не зазначення найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вони не відомі заявнику, а також установлюється обов`язок подати у визначений законом строк позовну заяву, наслідки її неподання, зокрема у вигляді неможливості використання отриманих доказів в інших справах, обов`язок відшкодувати збитки, спричинені у зв`язку із забезпеченням доказів тощо.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заявлена вимога про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, не підлягає вирішенню в окремому провадженні, а тому у відкритті провадження у справі необхідно відмовити.

При цьому заявник у випадку необхідності отримання для подальшого звернення до суду в порядку позовного провадження відомостей щодо особи, яка набула грошові кошти, вправі подати до суду заяву про забезпечення доказів у цивільній справі до подання позовної заяви.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі відмови у відкритті провадження у справі сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст. ст. 293, 294, 348, 349 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю (заінтересована особа - Акціонерне товариство "Акцент-Банк"), відмовити.

Роз`яснити заявнику право подати до суду позов на загальних підставах, у тому числі заяву про забезпечення доказів у цивільній справі до подання позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія МАРЧЕНКО