Справа № 201/4367/24
Провадження № 2/201/2401/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Горбатенко Д.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що з 14 серпня 2010 року вона з відповідачем перебувала в шлюбі, який було розірвано 28.02.2024. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу та під час періоду фактичного спільного проживання сторонами було набуто наступне нерухоме майно: - квартира загальною площею 70,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - об`єкт нежитлової нерухомості, комора № НОМЕР_1 , загальною площею 3,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - квартира загальною площею 78,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - земельна ділянка, кадастровий номер :21:040:0027 загальною площею 0,1275 га, за адресою: АДРЕСА_4 , на якій у подальшому було збудовано житловий будинок загальною площею 120,9 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 221, 221); - земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:1131 загальною площею 0,0367 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221); - земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:0206 загальною площею 0,08 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21).

Квартира загальною площею 78,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), земельна ділянка, кадастровий номер :21:040:0027 загальною площею 0,1275 га, за адресою: АДРЕСА_4 , на якій у подальшому було збудовано житловий будинок загальною площею 120,9 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 221, 221) та земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:1131 загальною площею 0,0367 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221) були придбані у шлюбі за спільні кошти подружжя. За погодженням сторін, вказані об`єкти було зареєстровано на ім`я відповідача, однак позивачем надавалися письмові нотаріально засвідчені згоді на укладення вказаних договорів. Земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:0206 загальною площею 0,08 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21) також була придбана у шлюбі за спільні кошти подружжя та за погодженням сторін зареєстрована на позивача.

Наприкінці 2016 року між позивачем та відповідачем значно погіршились сімейні відносини, після чергової сварки позивача з відповідачем, остання була вимушена разом із малолітнім сином поїхати до своїх батьків. Батько ОСОБА_1 ОСОБА_4 запропонував останній розлучитись із відповідачем, на що вона пояснила, що не може цього зробити, оскільки не має де проживати, а саме не має власного майна, де змогла б проживати разом із сином. Виходячи із сказаного позивачем, її батько запропонував останній подарувати грошові кошти на придбання майна. В свою чергу позивач відмовилась від вказаної пропозиції на що ОСОБА_4 запропонував надати їй грошові кошти в борг під розписку. Із даними умовами позивач погодилась. В наступному 30.12.2016 між ними було складено боргову розписку відповідно до якої ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 121 000,00 гривень, умовою отримання грошових коштів, було те, що вони призначені на придбання особистого житла ОСОБА_1 , розписка складена в присутності свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім того, відповідно до розписки, надана сума позики повинна бути сплачена до 31.12.2026. На день подання цивільного позову грошові кошти відповідно до розписки позивачем не виплачені. Виплата грошових коштів у знак погашення боргу не була розпочата у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем позивача (боржника), та у подальшому у зв`язку з початком повномасштабної війни в Україні. ОСОБА_4 поставився до вказаних обставин з розумінням та за погодженням з ним було прийнято рішення про сплату боргу ближче до кінця терміну, визначеному у борговій розписці.

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю спілкування на той момент з відповідачем, позивач ОСОБА_1 не запросила ОСОБА_2 для надання нотаріального дозволу на придбання об`єкту нерухомого майна, оскільки не була обізнана у обов`язковості таких дій та крім того, грошові кошти, за які відбувалася купівля об`єкта нерухомості, не належали до загального бюджету родини. Та вже після примирення відповідач був обізнаний у тому, що ОСОБА_1 було придбано вищевказану нерухомість за особисті кошти та визнавав факт, що квартира це особисте майно позивача та не мав наміру брати участь у погашенні боргу, про що повідомляв позивачу.

У зв`язку з викладеним просила суд здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: - квартири загальною площею 78,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - земельної ділянки, кадастровий номер :21:040:0027 загальною площею 0,1275 га, за адресою: АДРЕСА_4 , на якій у подальшому було збудовано житловий будинок загальною площею 120, 9 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 221, 221); - земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1131 загальною площею 0,0367 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221); - земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0206 загальною площею 0,08 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21).

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частки: - квартири загальною площею 78,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - земельної ділянки, кадастровий номер :21:040:0027 загальною площею 0,1275 га, за адресою: АДРЕСА_4 , на якій у подальшому було збудовано житловий будинок загальною площею 120, 9 кв.м з господарськими будівлями і спорудами (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 221, 221); - земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1131 загальною площею 0,0367 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221); - земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0206 загальною площею 0,08 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21).

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на 1/2 частки: - квартири загальною площею 78,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - земельної ділянки, кадастровий номер :21:040:0027 загальною площею 0,1275 га, за адресою: АДРЕСА_4 , на якій у подальшому було збудовано житловий будинок загальною площею 120, 9 кв.м з господарськими будівлями і спорудами (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 221, 221); - земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1131 загальною площею 0,0367 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221); - земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0206 загальною площею 0,08 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21).

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право особистої приватної власності на: - квартиру загальною площею 70,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - об`єкт нежитлової нерухомості, комора № НОМЕР_1 , загальною площею 3,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 17 квітня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. (а.с.65).

Ухвалою судді від 17 квітня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна (а.с. 69).

Представник позивача надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

14 серпня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія серії НОМЕР_4 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 651.

Станом на час розгляду справи шлюб між сторонами розірвано 28.02.2024 заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В період шлюбу та під час періоду фактичного спільного проживання сторонами було набуто наступне нерухоме майно: - квартира загальною площею 70,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - об`єкт нежитлової нерухомості, комора № НОМЕР_1 , загальною площею 3,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - квартира загальною площею 78,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - земельна ділянка, кадастровий номер :21:040:0027 загальною площею 0,1275 га, за адресою: АДРЕСА_4 , на якій у подальшому було збудовано житловий будинок загальною площею 120,9 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 221, 221); - земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:1131 загальною площею 0,0367 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221); - земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:0206 загальною площею 0,08 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21).

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 03 червня 2015 року, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

За правилами статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована та один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У відповідності до положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу може бути спростована. Разом з тим, спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і є її процесуальним обов`язком.

Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Як передбачено ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Щодо позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 , права особистої приватної власності на: - квартиру загальною площею 70,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - об`єкт нежитлової нерухомості, комора № НОМЕР_1 , загальною площею 3,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) слід зазначити наступне.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Доказів того, що спірне майно є приватною власністю виключно одного з подружжя суду не було надано. Посилання на розписку, надану батьком позивача, відсутність відповідача при укладанні договору купівлі-продажу спростовується договором купівлі-продажу на спірну квартиру, де чітко визначено дату придбання квартири 21.01.2017 в період перебування у шлюбі, в п.6.1. договору визначено, що на укладання та підписання цього договору надано письмову згоду подружжя чоловіка Покупця, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. від 23.01.2017 за реєстровим номером № 198 та письмову заяву подружжя чоловіка Покупця, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. від 23.01.2017 за реєстровим номером № 199.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24.5.2017 у справі № 6-843цс17.

Отже, у даному випадку тягар доказування несе позивач ОСОБА_1 .

Відтак, твердження позивача в цій частині не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовуються вищевказаними обставинами та нічим об`єктивно не підтверджуються, а тому суд вважає, що в задоволені позовних вимог в частині визнання права особистої приватної власності слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині.

З урахуванням наведених у позовній заяві обставин, наданих доказів та досліджених обставин, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині розподілу спільного майна.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2766,13 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, на користь держави з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню недоплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 4844,80 грн., оскільки позивачем при подачі позову через електронний суд було сплачено суму 7267,20 грн, тоді як сплаті підлягало 12112,00 грн. (80% від максимального розміру судового збору 15140,00 грн.)

На підставі викладеного та керуючись ст. 13, 76-78, 81, 141, 263 265, 282 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити частково.

Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: - квартири загальною площею 78,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - земельної ділянки, кадастровий номер :21:040:0027 загальною площею 0,1275 га, за адресою: АДРЕСА_4 , на якій у подальшому було збудовано житловий будинок загальною площею 120,9 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 221, 221); - земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1131 загальною площею 0,0367 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221); - земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0206 загальною площею 0,08 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21).

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частки: - квартири загальною площею 78,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - земельної ділянки, кадастровий номер :21:040:0027 загальною площею 0,1275 га, за адресою: АДРЕСА_4 , на якій у подальшому було збудовано житловий будинок загальною площею 120, 9 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 221, 221); - земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1131 загальною площею 0,0367 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221); - земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0206 загальною площею 0,08 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21).

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на 1/2 частки: - квартири загальною площею 78,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); - земельної ділянки, кадастровий номер :21:040:0027 загальною площею 0,1275 га, за адресою: АДРЕСА_4 , на якій у подальшому було збудовано житловий будинок загальною площею 120, 9 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 221, 221); - земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1131 загальною площею 0,0367 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221); - земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0206 загальною площею 0,08 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму судового збору, сплаченого при подачі позову, в розмірі 2766 (дві тисячі сімсот шістдесят шість) гривень 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави суму недоплаченого судового збору в розмірі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) гривні 80 копійок.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду відповідно до положень ст. 289 ЦПК України набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення. Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : В.В. Батманова