Справа №487/403/24
Провадження №2/487/1212/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Беспалько А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

15.01.2024 представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся до Заводського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 , де просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 32 800,00 грн, інфляційні витрати 10 200,8 грн, три відсотки річних 2 024,61 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,4 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 22.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 4193460 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020. Сума наданого відповідачу кредиту шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача становила 10 000 грн, строком на 30 днів з процентною ставкою 1,90 % в день, відповідно до Графіку платежів датою повернення кредиту було 21.06.2021 та згідно умов, визначених Кредитним договором строк кредиту може бути продовжено. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало повністю та надало йому кредит в сумі 10 000 грн шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача. 21.06.2021 відбулося продовження строку кредиту на 30 днів з стандартною процентною ставкою 1,90% в день (до 21.07.2021) у зв`язку з оплатою відповідачем нарахованих процентів за користуванням кредиту на суму 30,00 грн. 21.07.2021 відбулося продовження строку кредиту на 30 днів з стандартною процентною ставкою 1,90% в день (до 20.08.2021) у зв`язку з оплатою відповідачем нарахованих процентів за користуванням кредиту на суму 5 700,00 грн. 20.08.2021 відбулося продовження строку кредиту на 30 днів з стандартною процентною ставкою 1,90% в день (до 19.09.2021) у зв`язку з оплатою відповідачем нарахованих процентів за користуванням кредиту на суму 5 700,00 грн. 19.09.2021 відповідач у строк взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту не виконав та не уклав угоди про пролонгацію строку дії Кредитного договору, у зв`язку із чим відповідно до умов договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 днів календарних днів поспіль. Відповідач надалі оплати заборгованості за Кредитним договором не здійснював. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25.05.2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 25-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Станом на 15.01.2024 року заборгованість за Кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 10000 грн, сума процентів за користування кредитом - 22800 грн. всього 32800 грн. Окрім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загалом інфляційні втрати склали 10 200,8 грн. та 2 024,61 грн. 3% річних. Також просить покласти на відповідача зобов`язання компенсувати позивачу витрати на судовий збір у розмірі 2 422,40 та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Заводського районного суду Миколаївської області від 23.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

27.02.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних наступне:

Згідно позовних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» просить суд стягнути з ОСОБА_1 інфляційні втрати - 10200,80 грн. (десять тисяч двісті) гривень 80 копійок, три відсотки річних - 2024,61 грн. (дві тисячі двадцять чотири) гривні 61 копійку. Вказане нарахування позивач проводив за періоди 2022 року по червень 2023 року, сума, яка бралась для розрахунку становила 32800,00 грн. Але нарахування інфляційних витрат та 3% річних у період дії воєнного стану на території України - незаконне.

Щодо доказів зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

До матеріалів позовної заяви позивачем долучено копію відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 5847-ВП від 26.05.2022 року з інформацією про переказ коштів. Проте, з вказаної відповіді неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, а також, даних, стосовно кредитного договору, за яким здійснювались перекази. Але відповідь не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин та отримання відповідачем кредитних коштів.

Щодо стягнення заборгованості за процентами нарахованими після закінчення строку кредитного договору.

Строк кредитного договору №4193460 від 22.05.2021 складає 30 днів, тобто до 21.06.2021, натомість, доказів того факту, що після 21.06.2021 кредитний договір було автоматично пролонговано та строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів матеріали справи не містять, а не сплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без волевиявлення сторін. Отже, відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) підлягають проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день за період з 22.05.2021 по 21.06.2021, тобто в межах строку кредитування, що становить 5700,00 грн (10000 грн./100 х 1,90% * 30 днів), а за період після такого прострочення (з 21.06.2021 р.) підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Посилання позивача на умови пункту 4.3 щодо автопролонгації строку кредиту без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставним. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування у період з 21.06.2021 по 24.05.2022 - відсутні. Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, позичальник у період з дати укладення договору від 22.05.2021 року по 24.05.2022 року здійснював погашення заборгованості у загальному розмірі -11 430,00 грн., оскільки загальний розмір заборгованості повинен становити 15 700,00 грн. (10000,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 5 700.00грн.- заборгованість за процентами), то загальний розмір заборгованості повинен становити 4 270,00 грн. (чотири тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок. 15 700.00грн. - 11430,00 грн. = 4 270,00 грн.

Також у поданому відзиві представник відповідача звертає увагу на те, що розмір витрат на правову допомогу має бути дійсним, обгрунтованим, розумним, співмірним із ціною позову, складністю справи та значенням справи для сторін.

27.02.2024 представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити повністю виходячи з наступного:

Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, зазначений платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків (додається до позовної заяви) та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом.

Відповідач повідомлявся в особистому кабінеті щодо наявності заборгованості та продовження строку кредиту.

Нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25.05.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу № 25-05/2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило Відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення.

Щодо реєстру боржників необхідно зазначити, що позивачем додано до позовної заяви належним чином оформлений витяг з даного реєстру, скільки сам реєстр боржників містить персональні дані інших осіб, розголошення яких суперечить положенням ЗУ Про захист персональних даних.

Вважає факт укладення кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами.

01.03.2024 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено наступне: З приводу доказів зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника, повідомляє наступне. Відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі: про інформаційну взаємодію та приймання платежів, укладеного між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ"ВЕЙ ФОР ПЕЙ" та позивачем.У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, позивач не заявляв клопотання про витребування від ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" інформації про належність платіжної картки відповідачці та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 10000,00 грн.

Так позивачем не надано доказів направлення споживачу повідомлення про пролонгацію дії кредитного договору, що відповідало б приписам п. 4.2.3 договору. Натомість, сформоване повідомлення Позивача про направлення повідомлення, не містить інформації, чи таке повідомлення дійсно було відправлено, та не містить інформацію про отримання вказаного Повідомлення Позичальником. Відтак, строк кредитування скінчився саме 21.06.2021 року. Отже нарахування позивачем заборгованості по відсоткам на період часу після закінчення строку дії кредитного договору є необґрунтованим, що вбачається з правового висновку ВС у постанові від 14.02.2018 по справі N 564/2199/15-ц. Натомість, доказів того факту, що після 21.06.2021 кредитний договір було автоматично пролонговано та строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів матеріали справи не містять, а не сплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без волевиявлення сторін (у тому числі вчинення відповідних дій). У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування у період з 21.06.2021 по 24.05.2022 - відсутні.

15.03.2024 від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних, а саме стягнути з відповідача інфляційних витрат за період січень 2022 лютий 2022 в розмірі 857,48 грн; 3% річних за період 19.12.2021 23.02.2022 в розмірі 177, 92 грн. Також просив суд про витребування доказів у АБ «Укргазбанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а також підтвердження факту зарахування коштів 22.05.2021 на дану платіжну карту банком-емітентом якої є АБ «Укргазбанк», у сумі 10000 грн від ТОВ «Авентус Україна».

Ухвалою Заводського районного суду Миколаївської області від 27.03.2024 витребувано зазначені докази.

24.04.2024 від АБ «Укргазбанк» надійшло повідомлення про неможливість виконання ухвали суду від 27.03.2024, оскільки карта із зазначеним номером-індентифікатором емітована КБ «Спорт Банк».

27.03.2024 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її та відповідача участі, в задоволенні позову просила відмовити повністю.

15.05.2024 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що переказ коштів на банківську карту, виданих в рамках кредитного договору, підтверджується довідкою платіжного провайдера не доводить належність банківської карти ОСОБА_1 . Позивачем не надано суду доказу, який би підтверджував направлення примірнику договору №4193460 про надання споживчого кредиту відповідачу. Також не надано доказів на підтвердження згоди ОСОБА_1 на укладення договору, отримання суми кредиту, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також у вказаній справі відбулося автопролонгування договору без відома і згоди відповідача.

13.08.2024 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає нормам закону та долученому позивачем договору позики.

18.10.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів.

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Частинами п`ятою, сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію`у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Судом встановлено, що 22.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №4193460, за умовами якого кредитодавець надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 10 0000,00 грн., строком на 30 днів, який відповідач зобов`язався повернути, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору тип процентної ставки фіксована. Зокрема: 1,90% (стандартна процентна ставка) та 0,01% (знижена процентна ставка). Стандартна процентна ставка застосовується протягом вказаного строку кредиту, у межах нового строку кредити, якщо відбулася пролонгація, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація. Знижена процентна ставка застосовується у разі повного погашення кредитної заборгованості протягом вищевказаного строку (30 днів) або протягом трьох календарних днів після закінчення цього строку чи якщо протягом цих строків за ініціативою споживача відбудеться продовження кредитного договору на новий строк (п.п. 1.5.1, 1.5.2 Кредитного договору).

Згідно п. 4.1 кредитного договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на строк 30 днів у разі досягнення такої домовленості між сторонами або в порядку автопролонгації. Пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь кредитора (п. 4.2.2 Кредитного договору). В силу положень п. 4.3.2 Кредитного договору споживач надала згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах цього Договору. Кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п. 4.3.1 Кредитного договору).

Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів. Якщо сплачуваних коштів на погашення заборгованості недостатньо для повного погашення заборгованості, погашення здійснюється у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам; прострочені зобов`язання по кредиту (п. 6.3.1 цього Договору).

Договір №4193460 про надання споживчого кредиту, Додаток № 1 до нього, в якому визначено графік платежів, сума кредиту та сума нарахованих процентів, і паспорт споживчого кредиту підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором М537669 22.05.2021 о 02:43:42 ОСОБА_1 .

Отже, ураховуючи наведене, суд вважає помилковими доводи відповідача зазначені у відзиві на позовну заяву про те, що сторонами не обумовлена відповідальність сторін за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору кредитор не повідомив споживача про умови кредитування та їх узгодження з ним, оскільки підписавши вказаний договір і додатки до нього відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, тому доводи наведені у відзиві про те, що він не був належним чином проінформований про умови кредитування, не заслуговують на увагу.

Судом встановлено, що кредитодавець ТОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором від 22.05.2021 року в повному обсязі, перерахувавши на користь ОСОБА_1 безготівковим шляхом обумовлений кредит у розмірі 10 000,00 грн. шляхом переказу на банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: довідкою ТОВ ФК «Вей фор пей» про здійснення успішного переказу коштів 22.05.2021, номер транзакції в систему WayForPay-creditplus-18905771.

Відтак, із огляду на вищенаведене, суд критично ставиться до посилання у відзиві на позовну заяву представника відповідача про те, що представником позивача не надано належних доказів зарахування кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн. на картковий рахунок його довірителя.

В той же час, відповідач взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором в повному обсязі не виконав, як убачається із представленого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитом станом на 24.05.2022 відповідач має існуючу перед кредитором прострочену заборгованість на загальну суму 32 800,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 000,00 грн. та заборгованість за процентами в сумі 22 800,00 грн.

Крім того, як установлено судом, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за кредитом, востаннє 20.08.2021, що підтверджується наданим представником позивача розрахунком заборгованості станом на 24.05.2022, а також не заперечувалось відповідачем.

При цьому, відповідачем та його представником не надано суду доказів, які спростовували би наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача з приводу його незгоди із розрахунком заборгованості за кредитом, який, на думку представника відповідача, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є доказом безспірності розміру грошових вимог до відповідачки, оскільки такі доводи представника відповідача спростовуються вищенаведеними фактичними обставинами, підтвердженими документально, а також вчиненням дій відповідача по частковому виконанню умов з повернення кредиту протягом певного часу.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц,де Суд констатував,що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд установив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних до позичальника про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотків. Посилання у касаційній скарзі на те, що банк не надавав позичальнику кредитні кошти в обумовленій кредитним договором валюті, є необґрунтованими, оскільки відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи передбачений кредитним договором порядок надання кредитних коштів був дотриманий, що підтверджується у тому числі випискою з особового рахунку позичальника, а також подальшими діями останнього щодо передачу в іпотеку нерухомого майна в забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань, подальше внесення змін до кредитного договору, шляхом укладення додаткових угод, вчинення дій по частковому виконанню умов з повернення кредиту протягом тривалого часу.

25.05.2022 між ТОВ «Авентус України» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 25-05/2022, за умовами якого ТОВ «Авентус України» відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги на суму 32 800,00 грн за кредитним договором № 4193460, укладеним з ОСОБА_1 .

Договір факторингу № 25-05/2022 від 22.05.2022 не оспорювався.

Про відступлення права грошової вимоги відповідачу було повідомлено письмово на електронну пошту ОСОБА_1 , зазначену останнім при укладенні кредитного договору 22.05.2021, у зв`язку з чим не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів направлення відповідачу «повідомлення про відступлення права вимоги» за кредитним договором, оскільки наведені заперечення представника відповідача у цій частині спростовуються наявними матеріалами справи.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, загалом з наданого розрахунку заборгованості інфляційні втрати в період січня 2022 - лютий 2022 у розмірі 857,48 грн. та 3% річних в період з 19.12.2021-23.02.2022 у розмірі 177,92 грн. підлягають стягненню з відповідача.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «Авентус Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 800,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 857,48 грн., 3% річних у розмірі 177,92 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, з врахуванням зменшених позовних вимог, у розмірі 1 820,19 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що захист інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» під час розгляду цієї справи здійснював адвокат Столітній М.М., на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10.07.2023, свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю, ордер, платіжна інструкція №2634 від 08.01.2024 на оплату правової допомоги, звіт про надання правової допомоги від 09.01.2024.

З договору про надання правової допомоги та звіту до договору щодо розміру наданої професійної правничої допомоги вбачається, що вартість послуг адвоката сторони визначили у 10 000,00 грн., надана правова допомога складається із збору та аналізу доказів і документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви та подання позовної заяви до суду, кількість витрачених годин становить 10..

Ураховуючи надані позивачем докази, прийняте судом на його користь рішення, суд вважає, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі №159/5837/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

З огляду на викладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, заявлені позивачем вимоги, їх складність та об`єм досліджених судом доказів, а також принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи заяву відповідача про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 6000,00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ураховуючи викладене, та керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 10, 12, 76-80, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 259, 260, 263, 264, 265, 268,273,274,279,354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості у розмірі 33 835,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 820,19 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, оф. 118/2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: С.М. Афоніна