ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 712/13378/23

провадження № 61-5968св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Петрова Є. В.,

суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільна компанія «Нафтогаз України», Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 березня 2024 року у складі колегії суддів Новікова О. М., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільна компанія «Нафтогаз України», Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільна компанія «Нафтогаз України» (далі - ТОВ «ГК «Нафтогаз України», Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» (далі - АТ «ОГС «Черкасигаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі - ТОВ «Газорозподільні мережі України») про захист прав споживачів, у якій просив:

- зобов`язати АТ «ОГС «Черкасигаз» провести демонтаж запірної арматури (крану) в квартирі АДРЕСА_1 , який має технічно несправний стан;

- зобов`язати Черкаську філію ТОВ «Газорозподільні мережі України» відновити газопостачання у вказаній квартирі шляхом зняття опломбування запірної арматури;

- стягнути з АТ «ОГС «Черкасигаз» на свою користь 737 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Соснівський районний суд міста Черкаси ухвалою від 12 грудня 2023 року відмовив у відкритті провадження за вказаною позовною заявою у частині позовних вимог до Черкаської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Соснівський районний суд міста Черкаси ухвалою від 12 грудня 2023 року відкрив провадження у справі.

Соснівський районний суд міста Черкаси ухвалою від 18 березня 2024 року відмовив у прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмета позову від 17 лютого 2024 року.

Відмовляючи у прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмета позову, суд першої інстанції керувався тим, що позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів - предмета і підстави позову. При цьому під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Аналізуючи зміст первісної редакції позовної заяви та заяви про зміну предмета позову, склад учасників справи, суд дійшов висновку, що в заяві про зміну предмета позову ОСОБА_1 змінив як предмет позову, так і його підстави, що за приписами частини третьої статті 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не допускається.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 20 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 18 березня 2024 року повернув особі, яка її подала.

Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції керувався тим, що заявник подав апеляційну скаргу на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій з урахуванням подальших уточнень просить скасувати ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 березня 2024 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 подав на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України і мотивував тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог (зміну предмета позову) є повернення такої заяви, тоді як пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) окремо від рішення суду.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 та у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 712/9611/19-ц, від 10 травня 2023 року у справі № 756/17968/21.

Аргументи інших учасників справи

У липні 2024 року ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та ТОВ «Газорозподільні мережі України» подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просять залишити цю скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 03 червня 2024 рокувідкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Соснівського районного суду міста Черкаси.

25 вересня 2024 року справа № 712/13378/23 надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 01 жовтня 2024 року призначив справу до судового розгляду.

Фактичні обставини, з`ясовані судами

Соснівський районний суд міста Черкаси ухвалою від 18 березня 2024 року відмовив у прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмета позову у цій справі від 17 лютого 2024 року (том 2, а. с. 213-215).

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу (том 2, а. с. 235-238).

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 20 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду міста Черкаси від 18 березня 2024 року повернув особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України (том 2, а. с. 244, 245).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України»).

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18)).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, враховуючи її зміст, а також зміст раніше поданої позовної заяви та конкретні обставини справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Водночас під час подання вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

За приписами частини шостої статті 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Під час застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог (зміну предмета або підстав позову) не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду в порядку статті 353 ЦПК України.

Наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог (зміну предмета або підстав позову) є повернення такої заяви позивачу.

Водночас у пункті 6 частини першої статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) (частина дев`ята статті 10 ЦПК України).

У рішенні від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які перебувають під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них.

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.

Зважаючи на те, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України, то на ухвалу суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.

Вказану правову позицію Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду сформулював у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21), якою відступив від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 177/1251/18 (провадження № 61-19172св20), про те, що ухвала суду першої інстанції про збільшення розміру (уточнення) позовних вимог не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у прийнятті заяви про зміну предмета позову.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, апеляційний суд керувався тим, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

З такими висновками не можна погодитись, оскільки реалізація права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень відбувається за правилами і в порядку, передбаченими главами 1, 2 «Апеляційне провадження» та «Касаційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.

Підстави повернення апеляційної скарги визначені частиною п`ятою статті 357 ЦПК України.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (пункт 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України).

Зважаючи на те, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про зміну предмета позову є повернення такої заяви, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог статті 353 ЦПК України, то апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про зміну предмета позову не оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду, а отже, безпідставно повернув заявнику апеляційну скаргу згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Аналогічні висновки сформульовано у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) та у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 712/9611/19-ц (провадження № 61-1553св22), від 10 травня 2023 року у справі № 756/17968/21 (провадження № 61-10837св22), на які посилався заявник у касаційній скарзі.

Загалом Верховний Суд зазначає, що у цій конкретній справі суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а також допустив надмірний формалізм і непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права заявника на апеляційне оскарження судового рішення.

Враховуючи усі обставини справи, що мають істотне значення для прийняття справедливого рішення, Верховний Суд вважає, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатися законною та обґрунтованою.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

У частині четвертій статті 406 та частині шостій статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене наявні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження).

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 березня 2024 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Є. В. Петров
СуддіА. І. Грушицький
В. М. Ігнатенко
І. В. Литвиненко
В. В. Пророк