ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/868/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючої судді Котенко Р. В., за участю секретаря судових засідань Троцковець К. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшло вказане подання.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 753/15833/22, виданого 30.06.2023 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» боргу у загальному розмірі 40 528,81 грн. 27.07.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, постанову про відкриття виконавчого провадження надіслано боржнику для виконання. Приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника. Приватний виконавець зазначає, що з моменту ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, боржниця борг не сплатила, декларацію про доходи та майно виконавцю не подала. Під час здійснення приватним виконавцем виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутні грошові кошти та цінності для виконання рішення суду, за адресою, вказаною у виконавчому документі, боржника розшукати не вдалося. Разом з цим, згідно із відомостями, наданими Державною прикордонною службою України, боржниця в період з 27.07.2023 по 10.09.2024 неодноразово перетинала державний кордон України. На думку приватного виконавця, боржник свідомо не виконує рішення суду, що має негативні наслідки для стягувача, а тому вважає, що вказане є підставою для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 з метою впливу на боржника для виконання нею законних обов`язків, покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2024 подання було передано судді Котенко Р. В.

11.10.2024 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва подання прийнято до розгляду, призначено його розгляд у судовому засіданні на 16.10.2024.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У судове засідання 16.10.2024 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович не з`явився, про день, час та місце розгляду подання повідомлений належним чином. На електронну скриньку суду приватний виконавець надіслав клопотання, яким просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши долучені до подання докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку.

27.07.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» боргу у загальному розмірі 40 528,81 грн. Копія постанови 28.07.2023 направлена рекомендованим листом боржниці ОСОБА_1 .

У той же день, приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Приватним виконавцем було надіслано запити до Державної фіскальної служби України та до Державної податкової служби України з метою виявлення доходів боржника та відкритих рахунків у банківських установах (відкритих боржником як фізичною особою- підприємцем).

Згідно із отриманими відповідями № 225705511 від 10.09.2024 та № 225705479 від 10.09.2024 відповідно, боржник на обліку в органах ДФС не перебуває, інформація щодо доходів боржника відсутня.

Відповідно до відомостей Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку боржниця не володіє цінними паперами акціонерних товариств.

Відповідно до відповіді МВС на запит № 194219020 від 02.03.2024, відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 12.10.2023 № 31/26-4221 транспортні засоби за боржницею не зареєстровані.

Згідно з інформацією, наданою листом КП КМР «КМ БТІ» від 30.10.2023 № 062/14-14189 (И-2023) боржниця є власницею 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 26.02.2007, виданого відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

Актом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича від 14.08.2023 встановлено, що за адресою боржника, вказаної у виконавчому документі, боржника розшукати не вдалося.

Відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України на запит приватного виконавця № 225705499 від 10.09.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 27.07.2023 по 10.09.2024: 15.12.2023 в`їжджала на територію України, 07.01.2024 виїжджала з території України, 03.07.2024 в`їжджала на територію України, 28.07.2024 виїжджала з території України.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нею відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Крім того, виходячи із гарантій, передбачених статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини та відповідно до принципу пропорційності, статті 11 ЦПК України, обмеження свободи пересування має буди пропорційним, тобто державний/приватний виконавець має довести суду, що за існуючих у виконавця повноважень неможливо забезпечити реальне виконання рішення суду за рахунок менш обтяжливого зобов`язання, без обмеження основоположного та конституційного права боржника на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, наприклад - звернення стягнення на грошові кошти, рухоме майно.

Для позитивного вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно до вказаних норм законів необхідними елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових державних рішень та гарантій на вільне пересування особи.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Згідно з вимогами статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є факт його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі, і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів, не відповідає вимогам законодавства.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені законом саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які приватний виконавець повинен надати до суду.

Під час розгляду подання суд не встановив факт обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.

Так, зокрема, у матеріалах справи міститься копія супровідного листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича від 27.07.2023 № 2251 про направлення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.07.2023 та копія поштової квитанції про відправлення ОСОБА_1 28.07.2023 рекомендованого листа.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься копія конверту із відміткою про повернення листа, адресованого ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.02.2021 у справі № 756/9582/14, боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Окрім того, приватним виконавцем не надано доказів, що ним після відкриття виконавчого провадження вчинялись інші дії, спрямовані на повідомлення боржника про відкрите виконавче провадження.

Один вихід приватного виконавця за місцем проживання боржниці, вказаним у виконавчому документі, а саме 14.08.2023, не свідчить про достатність і вичерпність дій приватного виконавця, вчинених з метою розшуку боржника та, відповідно, виконання судового рішення.

Так, зокрема, пунктом 14 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Однак, матеріали подання не містять доказів викликів боржника приватним виконавцем Ляпіним Д. В.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 77-80 ЦПК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем до подання не долучено належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду; не вказано, які перешкоди вчинені з боку боржника для проведення виконавчих дій приватному виконавцеві. Приватним виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому маючи змогу виконати зобов`язання, але не робить цього з неповажних причин.

Звернення приватного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли приватним виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Судом враховано, що обмеження у праві виїзду за межі України може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості, проте наявні у справі матеріали не містять жодних даних про те, що встановлення такого обмеження якимось чином цьому посприяє.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не вбачається, що не перешкоджає приватному виконавцю у разі надання необхідних доказів та зміни обставин звернутися з відповідним поданням до суду.

Керуючись статтею 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р. В. Котенко