Номер провадження: 22-ц/813/3540/24
Справа № 219/6822/18
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника апелянта ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Павлишин Юрій Михайлович на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про компенсацію судових витрат у справі №219/6822/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №219/6822/18 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» ( далі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького ОУ АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2023 року за наслідками розгляду вказаної справи провадження по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького ОУ АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, закрито на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з набранням законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

18 жовтня 2023 року до суду в електронній формі надійшла заява від представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Павлишина Юрія Миколайовича, про ухвалення додаткового рішення з вирішення питання про компенсацію судових витрат витрачених на професійну правничу допомогу в сумі 18 900,00 грн та судового збору в сумі 454,00 грн, з посиланням на не вирішення судом першої інстанції зазначеного питання під час постановлення ухвали суду від 28 вересня 2023 року. Вказані витрати на професійну правничу допомогу в сумі 189 00,00 грн є обґрунтованими, розумними, необхідними, співмірними і пропорційними та підтверджуються розрахунком судових витрат та актом прийомки-передачі послуг від 03.10.2023, а також передбачено договором правничої допомоги від 15.03.2021. Згідно п. 3.2. договору правничої допомоги від 15.03.2021 довіритель за виконання доручення або окремих процесуальних дій по справі сплачує гонорар передоплатою, за згодою адвоката гонорар може бути сплачений з відстрочкою. Норми п.1. ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України надають право стягувати витрати на правничу допомогу, які не тільки сплачені стороною, але й ті, що підлягають сплаті.

20 листопада 2023 року до суду від адвоката Снайко Галини Олегівни в інтересах позивача АТ «Державний ощадний банк України» в електронній формі через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові заперечення проти ухвалення додаткового рішення суду, з посиланням на ненадання належних доказів на понесення відповідачкою витрат, заявлених до відшкодування.

07 грудня 2023 року до суду адвокат Снайко Галини Олегівни в інтересах позивача АТ «Державний ощадний банк України» в електронній формі через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові заперечення проти ухвалення додаткового рішення суду, в якому представник додатково стверджує, що відповідачкою під час розгляду справи в порушення чинного законодавства не надавались належні докази на підтвердження понесення судових витрат, такі докази не скеровувались банку, а надані в свою чергу докази не містять усіх необхідних складових наданих послуг та їх вартості.

До судового засідання призначеного на 11 грудня 2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак у поданій до суду заяві про ухвалення додаткового рішення суду, представник відповідача просив суд здійснити розгляд поданої заяви за його відсутності, представник АТ «Ощадбанку» 08 грудня 2023 року надав до суду в електронній формі заяву про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення з вирішення питання про компенсації судових витрат по цивільній справі №219/6822/18 за позовною заявою ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке ОУ АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Павлишин Юрій Михайлович, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати й ухвалити в нове судове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення про компенсацію судових витрат задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

В судове засідання, призначене на 03 жовтня 2024 року об 14 год 00 хв з`явились: представник апелянта адвокат Павлишин Ю.М., представник позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції, позивачка в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням (т. 3, а.с. 171).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі та відзиві адвоката Снайко Галини Олегівни в інтересах позивача АТ «Державний ощадний банк України», колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У частинах 1 та 3 статті 133 ЦПК України зазначено, що удові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як зазначено у частинах 1-4 статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2, 3 та 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із частинами 3, 4 та 6 статті 139 ЦПК України, експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як зазначено у частинах 2 та 3 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Артемівського міськрайонного суду Донецької області на розгляді перебувала цивільна справа №219/6822/18 за позовною заявою ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке ОУ АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

26 грудня 2018 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області було ухвалено заочне рішення, яким позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке ОУ АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 13.12.2007 в розмірі 514 471,95 грн, яка складається з наступного: 152 950,00 грн заборгованість за кредитом, 16 070,22 грн заборгованість за відсотками; 88 719,44 грн пеня; 219 527,00 грн інфляційне збільшення заборгованості та 37 205,29 грн три проценти річних від суми заборгованості та судовий збір.

16 квітня 2021 року, через засоби поштового зв`язку, на адресу Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява про перегляд заочного рішення, підписана представником ОСОБА_3 ОСОБА_2 ..

До вказаної заяви про перегляд заочного рішення суду, представником відповідачки було надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого визначено, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_3 буде складати в сумі 9 900,00 грн.

Також за подання заяви про перегляд заочного рішення суду, ОСОБА_3 було сплачено судовий збір в сумі 454,00 грн, що підтверджується квитанцією №25 від 06.04.2021.

20 квітня 2021 року ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області було поновлено представнику заявника строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, прийнято заяву до розгляду та призначено судове засідання.

За наслідком розгляду заяви про перегляд заочного рішення, ухвалою суду від 23 червня 2021 року заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 задоволено та скасовано заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2018 року. У вказаній ухвалі, судом було встановлено, що ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 , за наслідком чого змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

28 вересня 2023 року до суду від представника ОСОБА_3 адвоката Павлишина Ю.М., надійшло клопотання про закриття провадження у справі, за наслідком розгляду якої судом 28 вересня 2023 року постановлено вищевказану ухвалу суду про закриття провадження по справі на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК Україниу зв`язку із набранням законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвала Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2023 року сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили.

Як вбачається, під час розгляду справи стороною відповідача в процесуальний спосіб з першою заявою по суті справи, якою є відзив на позовну заяву, з поданням в належний спосіб попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, із доказами на їх понесення, не подавалось.

Поряд з цим, суд зазначає, що розгляд цивільної справи №219/6822/18 завершено постановленням судом судового рішення у виді ухвали суду від 28 вересня 2023 року про закриття провадження по справі, за наслідком розгляду клопотання відповідача поданого до суду 28 вересня 2023 року.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі закриття провадження по справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у п. 38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу в силу принципу ч. 1 ст. 81 ЦПК України необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Суд зазначає, що закриття провадження по справі на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення, у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Крім того, витрати на правову допомогу, які заявлені останнім, виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень представника відповідача про наявність підстав для відшкодування відповідачці понесених витрат на професійну правничу допомогу, як відповідача під час розгляду судом справи №219/6822/18, за наслідком чого у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду слід відмовити.

Проте, за такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Положеннями статті 255 ЦПК України регламентовано підстави закриття провадження у справі. Закриття провадження це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предмет позову це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір; матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правова позиція щодо розмежування предмету та підстав позову викладена у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі №405/3360/17 та від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20.

У силу ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Закриваючи провадження у справі №219/6822/18 з підстав пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив, що «дана справа №219/6822/18 стосується сторін: позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідача ОСОБА_7 ; предметом якої є стягнення заборгованості за кредитним договором №7588 від 13.12.2007 у розмірі тіла кредиту в сумі 152 950,00 грн та нарахованих на неї процентів, трьох відсотків річних, інфляційних збільшень, пені; підставами якого є невиконання відповідачкою взятих на себе договірних обов`язків за кредитним договором, з посиланням на загальні ст. ст. 526, 527, 530, 1047 ЦК України.

Приймаючи викладене, судом встановлено, що дана справа №219/6822/18 стосується сторін: позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідача ОСОБА_7 ; предметом якої є стягнення заборгованості за кредитним договором №7588 від 13.12.2007 у розмірі тіла кредиту в сумі 152 950,00 грн та нарахованих на неї процентів, трьох відсотків річних, інфляційних збільшень, пені; підставами якого є невиконання відповідачкою взятих на себе договірних обов`язків за кредитним договором, з посиланням на загальні ст. ст. 526, 527, 530, 1047 ЦК України.

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії кредитного договору №7588 від 13.12.2007, він був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (яке в подальшому перейменовано на ПАТ «Державний ощадний банк України») та Страйстер (яка в подальшому як ОСОБА_8 , за умовами якого ОСОБА_4 надавався кредит в сумі 158 230,00 грн, зі сплатою відсотків в розмірі 15% річних, строком на 240 місяців, в строк до 12 грудня 2027 року.

Оглянувши матеріали справи, судом також встановлено, що в рамках цієї справи, після ухвалення 26 грудня 2018 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за наслідком її розгляду заочного рішення суду, яке в подальшому було скасовано ухвалою суду від 23 червня 2021 року, 16 квітня 2021 року представником ОСОБА_3 при поданні заяви про скасування заочного рішення суду були подані докази на підтвердження розгляду в Єнакіївському міському суду Донецької області цивільної справи №2-7/11, провадження №2/0517/3/2012, за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З поданого до суду рішення Єнакіїївського міського суду Донецької області від 28 вересня 2012 року по справі №2/0517/3/2012 вбачається, що воно ухвалено за наслідком розгляду цивільної справи за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 жовтня 2007 року, заборгованість за тілом якого складала в сумі 158 230,00 грн, а також відсотків за користування кредитом, пені.

Вказаним рішенням суду, у задоволенні позову ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.10.2007 відмовлено».

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що представником відповідача не доведено належним чином, що позивач діяв недобросовісно та систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (у редакції на час укладення договору) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) (далі Закон) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно частини першої статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Відповідно до статті 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики (у редакції 2012 року) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно правового висновку викладеному у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18: «Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У абзаці першому частини восьмої статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Дійсно, інтереси відповідачки ОСОБА_3 в суді представляв адвокат Павлишин Ю.М. на підставі ордеру серія ВН №1080353 від 05.11.2021.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до заяви про ухвалення додаткового судового рішення додано копії договору №38 від 15.03.2021, укладеного між адвокатом Павлишиним Ю.М. та ОСОБА_3 (т. 3, а.с. 34), уточненого розрахунку судових витрат, які сторони понесла та очікує понести у зв`язку із розглядом цивільної справи від 03.10.2023, підписаного адвокатом Павлишиним Ю.М. та ОСОБА_3 (т. 3, а.с. 33) та акту прийомки-передачі виконаних робіт/послуг від 03.10.2023, підписаного адвокатом Павлишиним Ю.М. та ОСОБА_3 (т. 3, а.с. 35).

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правові висновки Великої палати Верховного Суду та Верховного Суду, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних доказів надання правничої допомоги, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», колегія суддів вважає, що судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 900,00 грн є обґрунтованими, розумними, необхідними, співмірними і пропорційними та документально підтверджені і доведені. Також підтверджені та понесені відповідачем сплату судового збору в сумі 454,00 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору правничої допомоги від 15.03.2021 довіритель за виконання доручення або окремих процесуальних дій по справі сплачує гонорар передоплатою, за згодою адвоката адвокат гонорар може бути сплачений з відстрочкою. Положення п. 1. ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України надають право стягувати витрати на правничу допомогу, які не тільки сплачені стороною, але й ті, що підлягають сплаті.

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що заява про ухвалення додаткового рішення щодо присудження судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18 900,00 грн та на сплату судового збору в сумі 454, 00 грн є обґрунтованою, законною та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Павлишин Юрій Михайлович задовольнити, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Павлишин Юрій Михайлович, про ухвалення додаткового рішення про компенсацію судових витрат у справі №219/6822/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 900,00 грн та на сплату судового збору в сумі 454, 00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 21 жовтня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк