Справа № 947/4715/24
Провадження № 2/503/332/24
21 жовтня 2024 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді Вороненка Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
Позивач подав до суду вище вказаний посилаючись на ті обставини, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2013 року з нього на користь ОСОБА_2 було стягнуто, серед іншого. аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно починаючи з 17.05.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 .Однак, позивач зазначає, що наразі не здатен сплачувати аліменти стягнуті з нього у згаданому розмірі, оскільки змінився його сімейний стан та погіршилося його матеріальне становище внаслідок зростання його витрат на своє утримання і членів своєї сім`ї. Зокрема позивач відзначає, що в нього разом із ОСОБА_4 є спільна дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої ним сплачуються аліменти за виконавчим листом № 2-336/08 виданим Савранським районним судом Одеської області 20.10.2008 року в рамках виконавчого провадження № 40351702, яке перебуває на виконанні в Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Також 26.10.2015 року у нього народилася третя дитина спільна з ОСОБА_6 син ОСОБА_7 . Окрім того, позивач зазначає, що здійснює догляд за вітчимом ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є особою з інвалідністю 2 групи та має відповідне захворювання (діагноз якого суд не вважає за можливе зазначати у змісті даного рішення внаслідок положень ч.1 ст. 286 ЦК України та ст. 391 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII, як частину лікарської таємниці). Водночас із цим позивач зазначає, що має нестабільний мінливий дохід, оскільки тривалий час був обмежений у праві керування транспортними засобами і не мав можливості працювати водієм. У зв`язку з чим позивач змушений для захисту своїх майнових прав пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить зменшити розмір аліментів, які щомісячно підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі усіх видів його заробітку (доходів) до 1/6 частини всіх видів його заробітку.
22.02.2024 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (а.с.43) дана справа була передана за територіальною підсудністю до Кодимського районного суду Одеської області.
25.03.2024 року матеріали цивільної справи надійшли поштою до Кодимського районного суду Одеської області.
03.04.2024 року ухвалою суду (а.с.52) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачу її право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу суду відзив на позовну заяву (відзив). У відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України, копію зазначеної ухвали надіслано сторонам, а відповідачу також копію позовної заяви і доданих до неї документів.
У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 не скористалася своїм процесуальним правом учасника справи, зокрема відзив на позовну заяву не подала.
01.05.2024 року ухвалою суду (а.с.66-67) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено її розгляд по суті.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Месропянцева О.В. в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, шляхом доставлення 27.08.2024 року судової повістки в її електронний кабінет, про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.92). При цьому раніше, а саме 18.04.2024 року, адвокат Месропянцева О.В. через систему «Електронний суд» подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Згідно положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.
Позивач ОСОБА_1 має спільну з ОСОБА_4 дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії 1-ЖД виданого виконавчим комітетом Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області 04.10.2005 року (а.с.25), актовий запис № 09.
Сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 23.03.2011 року (а.с.24), актовий запис № 500.
26.06.2013 року Київським районним судом м. Одеси у справі № 520/6140/13-ц було ухвалено рішення (а.с.15-17), яке набрало законної сили 07.07.2013 року та яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто, серед іншого. аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно починаючи з 17.05.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зі змісту інформації від 16.01.2024 року (а.с.6-12) про виконавче провадження № 40351702 вбачається та обставина, що позивач ОСОБА_1 працевлаштований в ТОВ «Гленкор - ЮГ» та отримує заробітну плату.
Позивач ОСОБА_1 має вітчима ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що в сукупності підтверджують відомості зазначені на 7 сторінці в розділі «Особливі відмітки» у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 виданому Савранським РВ УМВС України в одеській області 14.12.1995 року (а.с.37-39) ОСОБА_9 про наявність у неї дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та копія свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_4 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області 21.02.2008 року (а.с.36) про реєстрацію 21.02.2008 року шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
При цьому, ОСОБА_8 є особою з інвалідністю 2 групи безстроково, має відповідне захворювання (діагноз якого суд не вважає за можливе зазначати у змісті даного рішення внаслідок положень ч.1 ст. 286 ЦК України та ст. 391 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року № 2801-XII, як частину лікарської таємниці) та потребує догляду, про що свідчить копія довідки до акта медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААІ № 495844 (а.с.31). копія консультативного висновку спеціаліста (а.с.28), копія висновку про наявність порушення функції організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі складеного фізичною особою підприємцем ОСОБА_11 24.05.2023 року (а.с.29) та копія індивідуальної прогами реабілітації інваліда № 1898 (а.с.30).
Позивач ОСОБА_1 є придатним для обслуговування людини, який знаходиться на «Д» обліку і являється інвалідом ІІ групи та потребує стороннього догляду, що підтверджує копія довідки фізичної особи підприємця ОСОБА_11 від 24.05.2023 року № 293-д (а.с.27).
Нормативно-правове застосування:
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.
Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-III (надалі за текстом Закон), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до положень ч.1 ст. 12 Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Згідно з ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Крім того, згідно ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Вирішуючи даний позов, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо матеріального забезпечення дитини, передбаченого ст. 141, 180 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року.
У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.
Висновки суду
Таким чином суд відзначає, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів не лише зміни свого матеріального стану, зокрема його погіршення, але і взагалі доказів про свій дійсний матеріальний стан.
При цьому, у змісті рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2013 року у справі № 520/6140/13-ц (його резолютивній частині) зазначено, що на час ухвалення цього рішення ОСОБА_1 працював водієм автотранспортних засобів ПАТ «Одесавтотранс», а відтак мав отримувати заробітну плату.
Водночас зміст відомостей наявних в інформації від 16.01.2024 року (а.с.6-12) про виконавче провадження № 40351702 вказує на ту обставину, що позивач ОСОБА_1 працевлаштований в ТОВ «Гленкор - ЮГ» та отримує заробітну плату, що саме по собі спростовує обставини наявності в нього нестабільного мінливого доходу зазначених ним в своїй позовній заяві.
По-друге суд не вважає наявність у позивача ОСОБА_1 дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обставиною, яка обґрунтовує наявність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки на час стягнення з нього аліментів у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2013 року у справі № 520/6140/13-ц ця дочка вже була в нього, а відтак мало враховуватись самим позивачем ОСОБА_1 при визначенні ним своєї правової позиції до згаданого судового рішення, яке було ухвалено більше 10 років тому, зокрема у разі незгоди з цим рішенням в частині визначеного розміру стягнутих з нього аліментів ОСОБА_1 внаслідок неврахування судом наявності у нього іншої дитини мав можливість оскаржити його в апеляційному порядку, проте не скористався такою процесуальною можливістю. Водночас у змісті самого рішення зазначено, що ОСОБА_1 , який був присутнім в судовому засіданні надав заяву, в якій позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини ( ОСОБА_3 ) в розмірі усіх видів заробітку (доходів) визнав.
Таким чином згаданий розмір стягнутих з ОСОБА_1 аліментів є йому відомий вже на протязі більше 10 років.
Окрім того, суд відзначає, що ІНФОРМАЦІЯ_7 дочка позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мала досягти повноліття, а відтак його обов`язок по утриманню її як дитини закінчився.
При цьому, позов не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 має сплачувати аліменти на утримання своєї вже повнолітньої дочки ОСОБА_5 , у випадку продовження нею навчання.
Таким чином подальша участь позивача ОСОБА_1 в утриманні своєї вже повнолітньої дочки ОСОБА_5 є лише його моральним правом, яке може ним здійснюватися на власний розсуд та за наявності відповідного бажання.
По-третє суд не вважає появу у позивача ОСОБА_1 ще однієї дитини сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , такою обставиною, що наразі свідчить про зміну його сімейного стану, як підставу для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, оскільки ця дитина в нього існує вже більше 8 років. На думку суду дана обставина могла бути підставою для перегляду розміру стягнутих аліментів у випадку порушення цієї вимоги лише безпосередньо після її виникнення у 2015 році або принаймні протягом року після цього.
При цьому, положення ч.3 ст. 128 КЗпП передбачає, що розмір відрахувань із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати сімдесяти відсотків.
Тому суд не вбачає порушення прав позивача ОСОБА_1 , оскільки за умов рівності його витрат на своїх неповнолітніх дітей по частини усіх видів його заробітку (доходів), то загальний розмір цих витрат не буде перевищувати 50 % його заробітку (доходів).
По-четверте суд звертає увагу на ту обставину, що зміст відомостей наявних в інформації від 16.01.2024 року (а.с.6-12) про виконавче провадження № 40351702 вказує на ту обставину, що позивач ОСОБА_1 був обмежений у праві керування транспортними засобами на підставі пункту 2 ч.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (пункт 1 ч.10 ст. 71 згаданого Закону, передбачає неможливість застосування цього тимчасового обмеження якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування) саме внаслідок несплати ним аліментів внаслідок чого в нього виник борг перед ОСОБА_4 в розмірі 242911,92 грн, що вказує на тривалість невиконання ним свого зобов`язання, яке є невиконаним ним навіть вже після досягнення його дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття.
Тому суд вважає, що за умов відповідального ставлення позивача ОСОБА_1 до виконання свого обов`язку щодо утримання своєї дочки та своєчасного виконання цього обов`язку відповідної ситуації могло не статися, а відтак не вбачає в існуванні у позивача ОСОБА_1 досі невиконаного зобов`язання обставини, яка б обґрунтовувала наявність підстав для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів.
По-п`яте суд звертає увагу на ту обставину, що визнання позивача ОСОБА_1 таким, що придатний для здійснення догляду за своїм вітчимом ОСОБА_8 саме по собі не підтверджує фактичне здійснення ним цього.
За положеннями ч.1 ст. 270 СК України, повнолітній пасинок зобов`язаний утримувати непрацездатних вітчима, якщо той потребують матеріальної допомоги і якщо вони надавали пасинкові систематичну матеріальну допомогу не менш як п`ять років, за умови, що пасинок можуть надавати матеріальну допомогу.
Однак, суд звертає увагу на те, що статус вітчима ОСОБА_8 набув по відношенню до позивача ОСОБА_1 в результаті укладення ОСОБА_8 шлюбу з матір`ю ОСОБА_1 ОСОБА_9 лише 21.02.2008 року, коли ОСОБА_1 був повнолітнім, досяг 24 років та вже мав першу власну дитину дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Докази надання ОСОБА_8 систематичної матеріальної допомоги пасинкові ОСОБА_1 не менш як п`ять років до позову недодано, а саме існування такої обставини є сумнівною за обставин набуття статусу пасинку у зрілому віці. В свою чергу за наявності у позивача ОСОБА_1 на протязі його зрілого життя трьох дітей, з яких принаймні по одній дитині в нього наявний значний борг по сплаті аліментів в розмірі 242911,92 грн, який утворився внаслідок несплати ним останніх на протязі тривалого проміжку часу, що свідчить про відсутність у позивача ОСОБА_1 як пасинка можливості надавати матеріальну допомогу.
Тому суд не вбачає підстав для наявності у позивача ОСОБА_1 зобов`язання надавати матеріальну допомогу своєму вітчиму, передбаченого ч.1 ст. 270 СК України.
Окрім того, ч.2 ст. 270 СК України передбачає, що обов`язок пасинка по утриманню вітчима виникає, якщо у вітчима немає дружини, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або якщо ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Проте з повідомлених позивачем в позовній заяві відомостей вбачається, що у його вітчима ОСОБА_8 принаймні є дружина ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача, а поважних причин не можливості надавати нею належного утримання своєму чоловіку в позовній заяві не зазначено, як і про наявність або відсутність у ОСОБА_8 інших осіб, які могли б його утримувати.
Зі змісту позову не вбачається того чому саме позивач ОСОБА_1 , як пасинок, а не його мати ОСОБА_9 , як дружина, має здійснювати такий догляд.
Окремо суд відзначає, що сам характер виконуваних позивачем ОСОБА_1 обов`язків пов`язаних з посадою водія (ПАТ «Одесавтотранс» у 2013 році, згідно змісту резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2013 року у справі № 520/6140/13-ц, та ТОВ «Гленкор - ЮГ» у 2024 році, згідно змісту відомостей наявних в інформації від 16.01.2024 року про виконавче провадження № 40351702) взагалі викликає в суду сумнів у його здатності здійснювати догляд за своїм вітчимом ОСОБА_8 , який згідно висновку (а.с.29) не може самостійно пересуватись.
Крім того, суд відзначає, що утримання свого вітчима для позивача ОСОБА_1 є лише його моральним правом, яке може ним здійснюватися на власний розсуд та за наявності відповідного бажання, в той час як утримання своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 законодавчим обов`язком як батька в розмірі визначеному судовим рішенням.
Тому позивач не може надавати перевагу обтяженню себе додатковим обов`язком перед своїм основним обов`язком або виконувати цей обов`язок на ускладнення виконання батьківського обов`язку.
Підсумовуючи зазначене вище суд приходить до висновку, що позивачем у своєму позові ненаведена обставин, які дійсно б вказували на існування законодавчо передбачених підстав для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів.
Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлений позивачем позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 223, 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд
Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ; до ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ; відомі адреси місць фактичного проживання: АДРЕСА_4 (гуртожиток) та АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , про зменшення розміру аліментів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко