Справа № 129/1413/18
Провадження № 22-ц/801/2257/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковчежнюк В. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
УХВАЛА

21 жовтня 2024 рокуСправа № 129/1413/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя - доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Зятковецької сільської ради Гайсинського району про встановлення фактів перебування на утриманні спадкодавця, прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Гайсинської міської ради на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 липня 2018 року, -

встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Зятковецької сільської ради Гайсинського району про встановлення фактів перебування на утриманні спадкодавця, прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 липня 2018 року позов задоволено повністю.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на утриманні спадкодавиці ОСОБА_2 з березня 1998 р. по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 .

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом шести місяців прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку розміром 2,03 га на території Зятковецької сільської ради Гайсинського району на підставі державного акту на право власності на землю серії ВН № 00014-3 від 05.11.2002 р., в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Не погодившись із рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 липня 2018 року особа, яка не брала участі у справі керівник Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Гайсинської міської ради 04 жовтня 2024 року, за допомого засобів поштового зв`язку, подав апеляційну скаргу в якій порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що оскаржуване рішення прийняте 16 липня 2018 року без участі прокурора та не було направлено сторонам справи. Про наявність підстав для оскарження стало відомо 05 вересня 2024 року, зокрема, після ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року зазначену апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків, зокрема, для доплати судового збору.

17 жовтня 2024 року направлено платіжну інструкцію про доплату судового збору.

Перевіривши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

При цьому, подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має відбуватись з дотриманням певних умов.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ст. 352 ЦПК України).

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників обласних прокуратур, керівнику, заступникам керівника, керівникам підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Результат аналізу частини третьої статті 24 Закону України «Про прокуратуру», статті 354 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що початок строку на апеляційне оскарження прокурором, який не приймав участі у справі, в інтересах держави в особі учасника справи (органу місцевого самоврядування) рішення суду першої інстанції починається за правилами, встановленими для учасника справи встановленими статтею 354 ЦПК України. Тобто в разі подання апеляційної скарги прокурором, який не брав участі у справі, в інтересах держави в особі учасника справи (органу місцевого самоврядування) питання про поновлення строку має вирішуватися стосовно належного суб`єкта (учасника справи), а не прокуратури.

Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що: «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46 - 53, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що тлумачення норм національного законодавства, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року в справі № 219/10482/16 (провадження № 61-10487св19) міститься висновок про те, що «посилання прокурора на те, що про ухвалення оскаржуваного рішення суду йому стало відомо лише 06 лютого 2019 року, не можуть вважатись поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки прокурор звернувся з апеляційною скаргою в інтересах Новолуганської сільської ради Бахмутського району Донецької області (відповідача у справі), яка отримала оскаржуване рішення 03 квітня 2019 року, а тому для прокурора, як представника зазначеного органу місцевого самоврядування, перебіг строку на апеляційне оскарження рішення суду розпочався з цієї дати, а не з часу виявлення ним оскарженого рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень».

З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2024 року керівник Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Гайсинської міської ради звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 16 липня 2018 року. Відповідно до рішення №20 Гайсинської міської ради 1 сесії 8 скликання від 10 грудня 2020 року про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Гайсинської міської ради та створення комісії з реорганізації, Зятковецьку сільську раду приєднано до Гайсинської міської ради. На час ухвалення рішення суду Зятковецька сільська рада була залучена до участі у справі в якості відповідача, подала пояснення, в яких не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила розглядати справу за відсутності її представника.

Зятковецька сільська рада будучи обізнаною про наявність справи в суді, рішення місцевого суду не оскаржувала.

В апеляційній скарзі прокурор просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, посилаючись, зокрема, на те, що перебіг визначеного статтею 354 ЦПК України строку на апеляційне оскарження судового рішення почався для прокурора саме з моменту ознайомлення з матеріалами справи 05 вересня 2024.

При цьому в матеріалах справи міститься запит Гайсинської окружної прокуратури від 30 серпня 2024 року до Гайсинського районного суду Вінницької області, у якому прокурором повідомлялось про обізнаність щодо рішення місцевого суду, яким задоволено позов ОСОБА_1 , та просив надати до прокуратури цивільну справу для ознайомлення.

Відтак на час направлення вказаного листа прокурору було відомо про оскаржуване рішення суду.

Натомість апеляційна скарга подана 04 жовтня 2024 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, в силу ч. 1 ст. 354 ЦПК України так і поза межами строку, в межах якого заявник мав право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження згідно ч. 2 статті 354 ЦПК України.

Крім того, сам лише факт подання органами прокуратури в інтересах держави, апеляційної скарги після спливу значного періоду часу (більше шести років з дня ухвалення оскаржуваного рішення), за відсутності належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на наявність у матеріалах справи звернення Гайсинської окружної прокуратури до Гайсинського районного суду Вінницької області із заявою про ознайомлення з матеріалами цієї справи, не може вважатися беззаперечною підставою для відкриття апеляційного провадження.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 2-2330/2006 (провадження № 61-6019св23).

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо, апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Зазначені скаржником доводи не свідчать про наявність одного із двох винятків, за наявності яких суд може поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, який становить більше шести років, тобто, неповідомлення про розгляд справи або внаслідок виникнення обставин непереборної сили, які зумовили пропуск строку для подання апеляційної скарги, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Водночас особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Наведені скаржником доводи про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини не є поважними причинами пропуску цього строку і не є підставами (виключними випадками), передбаченими ч.2 ст. 358 ЦПК України, за наявності яких суд може поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення її повного тексту.

Оскільки скаржником. не наведено причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які б унеможливлювали звернутися до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року, а наведені причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть слугувати обставинами непереборної сили, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 258, 260, 261, 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Гайсинської міської ради на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 липня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Зятковецької сільської ради Гайсинського району про встановлення фактів перебування на утриманні спадкодавця, прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета