Провадження №4-с/760/115/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Аксьонова Н.М.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко Олександри Максимівни,

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просить суд

- визнати протиправними дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті. Києві Центрального міжрегіонального управління

Міністерства юстиції м. Києва Калініченко О.М. щодо накладення арешту та зняття коштів. на рахунку № НОМЕР_1 ІДЕЯ ФОП.

- визнати протиправною та скасувати постанову старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Києва Калініченко О.М. у виконавчому провадженні № 76222362 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 .

- повернути зняті з рахунку НОМЕР_1 ІДЕЯ ФОП суму 2239 гривень.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2024 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Дослідивши матеріали поданої скарги вбачається, що вона не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства з огляду на наступне.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Натомість, статтями 447 та 448 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1, 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання, змісту рішень виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Як вбачається зі змісту скарги, предметом оскарження, на думку скаржника, є дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника у виконавчому провадженні №76222362, яке відкрито на підставі постанови серії ЕГА №1406085, виданої Упраавлінням патрульної поліції у м. Київі ДПП НП України від 21 квітня 2024 року, відповідно до якої до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, на підставі ч.2 ст.308 КУпАП в примусовому порядку стягнуто штраф у подвійному розмірі 1700 грн.

Вказана постанова вiд 21 квітня 2024 року була винесена Управлінням патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за результатами розгляду адміністративної справи в порядку встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, заявник оскаржує рішення та дії державного виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), а саме УПП в м. Києві ДПП НП України.

Проте такі рішення (дії) відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути оскаржені сторонами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відтак, дана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але ї дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому наявні підстави, визначені п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, для відмови у відкритті провадження в цивільній справі, оскільки дана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 1-5, 19, 186, 259-261, 353, 354, 447, 448 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко Олександри Максимівни,.

Роз`яснити заявнику право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва Н.М. Аксьонова