ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8565/24 Справа № 203/2738/22 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Войчак Оксани Олександрівни на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року (повний текст якого складено 03 липня 2024 року) та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2024 року (повний текст якого складено 23 липня 2024 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області, про відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 через свого представника звернувся до суду із вказаним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 19.02.2022 року на станції технічного обслуговування відповідача було проведено неякісну заміну задніх гальмівних колодок автомобіля марки «Mazda СХ-5» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), належного позивачеві. У результаті позивач був змушений відновлювати автомобіль у сервісному центрі «Mazda». Витрати позивача на таке відновлення склали 24 904,08 грн. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про відшкодування вказаних витрат.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача компенсацію завданих збитків у сумі 24 904,08 гривень, компенсацію витрат з проведення судової експертизи в сумі 23 898 гривень, разом 48 802,08 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 992,40 гривень.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2024 року задоволено частково заяву ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 01 липня 2024 року та додаткове рішення від 19 липня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, а також вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача судового збору за подання апеляційної скарги. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеність таких обставин та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції проігноровано доводи відзиву відповідача з приводу того, що експлуатація автомобіля позивачем здійснювалася в період з 19.02.2022 року, коли відповідачем були проведені роботи, по 16.05.2022 року, коли згідно із Актом виконаних робіт №1278995 були здійснені рекомендації, надані позивачу ще 25.02.2022 року, стосовно заміни задніх супортів у зборі. Зазначене на його думку вказує на недбале відношення позивача до стану свого автомобіля та безпеки оточуючих, оскільки останні не зважаючи на рекомендації продовжував їздити без заміни задніх супортів.

Також вважає, наявним в матеріалах справи висновком експерта №17394/23-52 від 27.03.2024 року не підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між діями апелянта при встановленні гальмівних колодок і пошкодженням задніх супортів на автомобілі позивача. Крім того, при складанні зазначеного висновку експертом було порушено Інструкцію №53/5 та норми ЦПК щодо її оформлення, строків проведення, надання та отримання матеріалів для її проведення та

не застосував методику дослідження причин та часу руйнування металевих деталей транспортних засобів, а тому є підстави вважати, що висновок ґрунтується на припущеннях та не може бути доказом у справі. Також вважає, що експерт не забезпечив ідентифікацію колодок, які встановлювали працівники апелянта та супортів, які з ними експлуатувались, а також не встановив чи були вони зняті з автомобіля позивача саме 16.05.2022 року.

Копія замовлення - наряда №287762 не містить підпису сторін та не встановлює причинно-наслідковий зв`язок між роботами апелянта та виходом з ладу задніх гальмівних супортів, а є лише підтвердженням проведення комп`ютерної діагностики автомобіля позивача без відповідних рекомендацій заміни останніх .

Позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження того, чи був негативний вплив колодок на супорти.

Також вважає, що представником позивач порушено порядок подання заяви про призначення експертизи, суд першої інстанції не надав мотивованої оцінки численним аргументам відповідача та не правильно застосував положення ЗУ «Про захист прав споживачів».

Враховуючи те, що не має підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , вважає, що додаткове рішення, яким з відповідача на користь позивача стягнуто витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., також підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі представник відповідача також надає заперечення на ухвалу про відмову у задоволенні заяви про повернення заяви про ухвалення додаткового рішення. Зокрема зазначає, що в заяві про ухвалення додаткового рішення у порушення вимог ЦПК України не було зазначено про наявність у сторони електронного кабінету, що є підставою для її повернення.

Представником ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення без змін, як законні та обґрунтовані.

Зазначає, що позивачем належними та допустимим доказами доведено, що відповідач не здійснив дії з постановлення механізму компенсації зносу гальмівних колодок стоянкового гальма в початкове (сервісне) положення (порушення технічного регламенту), внаслідок чого зазначеному механізму було невідомо про відсутність зносу в нових (встановлених відповідачем) колодках, що призвело до непотрібного компенсування зносу гальмівних колодок, наслідком чого стало наднормове навантаження на супорт, що призвело до виходу супорту з ладу. Також зазначав, що відповідач у разі виникнення сумнівів щодо достовірності якихось із наданих позивачем копій доказів міг заявити клопотання по витребування їх оригінала. Крім того звертав увагу, що відшкодування шкоди позивачу не залежить від вини виконавця робіт (послуг), а також від того чи перебував потерпілий з ним у договірних відносинах. При цьому відповідач звільняється від відповідальності за неналежне надання послуг у випадку якщо доведе що вони виникли з вини самого споживача або непереборної сили і зазначених обставини відповідачем не доведено.

Представником відповідача надано письмові пояснення на відзив, в яких він наголошував на тому, що представник позивача має бути зареєстрованим в Електронному суді і повинен бути обізнаним із рухом справи, а тому не має підстав для поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу. З доводами, аналогічними доводам апеляційної скарги наголошує, що експертиза була проведення із порушеннями вимог законодавства та не виявила, які саме дії з боку працівників відповідача призвели до наслідків виходу з ладу задніх гальмівних колодок. Матеріали справи не містять копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке б підтверджувало право власності позивача на автомобіль, в якому вийшли з ладу задні гальмівні колодки.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 24 904,08 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт пошкодження задніх гальмівних супортів автомобіля позивача та причинно-наслідковий зв`язок між ремонтними роботами відповідача і таким пошкодженням. Стягуючи з ОСОБА_1 на користь позивача компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що з огляду на характер спірних правовідносин, ціну позову та зміст наданих адвокатом позивача документів, вона підлягає стягненню у розмірі 10 000 грн.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено,що 19.02.2022 року позивач звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (який здійснював свою діяльність на станції технічного обслуговування «Експрес-центр») з приводу заміни мастила та гальмівних колодок в автомобілі марки «Mazda СХ-5» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ). Після надання відповідачем послуги у роботі задніх гальмівних колодок бортовий комп`ютер виявив недоліки, які відповідач не усунув.

20 лютого 2022 року позивач звернувся до відповідача з приводу виявлених несправностей.

25 лютого 2022 року в офіційному сервісному центрі «Mazda» (автоцентр «Аеліта») було проведено діагностику автомобіля позивача, у результаті якої виявлено недотримання відповідачем регламенту виконання робіт із заміни задніх гальмівних колодок, що призвело до виходу з ладу задніх гальмівних супортів. Вартість робіт із заміни задніх гальмівних супортів автомобіля позивача склала 24 904,08 грн.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-механічної експертизи від 27.03.2024 року №17394/23-52, складеним Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз дії працівників відповідача при виконанні ними 19.02.2022 року робіт із заміни задніх гальмівних колодок автомобіля позивача не відповідали технологічному процесу та нормативним вимогам (правилам) виробника (Mazda Motor Corporation); виявлені в ході дослідження пошкодження призвели, з технічної точки зору, до наслідків у вигляді виходу з ладу (пошкодження) задніх гальмівних супортів автомобіля позивача.

За правилом частини 1статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 5 частини 1статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про захист прав споживачів» шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (стаття 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини1,2статті 1166 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що у лютому 2022 року ОСОБА_1 надано ОСОБА_2 послуги по заміні мастила та гальмівних колодок «Mazda СХ-5» і сторони не заперечують даного факту.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказує на те, що відповідачем надало неякісні послуги по заміні гальмівних колодок в його автомобілі, в результаті чого було виведено з ладу гальмівні супорти, заміна яких обійшлась позивачу у 24 904,08 грн.

Вину відповідача, як надавача послуг щодо гальмівних супорті встановлено у висновку експерта від 27.03.2024 року.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Нормами статей 79-80 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази,які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином висновок експерта №17394/23-52 є належним та допустимим доказом у справі у відповідності до положень ЦПК України, оскільки експертиза проведена за ухвалою суду першої інстанції містила інформацію щодо предмета доказування, а саме встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників відповідача та пошкодженням задніх гальмівних супортів. Висновок експерта нічим не спростований.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості покладення цього висновку в основу судового рішення зводяться до того, що він не погоджується із встановленими у ньому обставинами та надає оцінку професійній діяльності експерта та її якості, що не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції. Зокрема слід звернути увагу, що сторона відповідача не погоджуючись із висновками експерта, не скористалась своїм правом та не звернулась до суду із клопотанням про проведення повторної експертизи . Крім того відповідач мав змогу під час розгляду справи у суді першої інстанції пропонувати свої питання експерту для встановлення відповідних обставин у справі. Також слід звернути увагу, що ухвала про призначення експертизи судом першої інстанції також не була оскаржена відповідачем.

З приводу посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не аргументовано відповіді на його доводи слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином суд першої інстанції врахував положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Довод апелянта щодо відсутності відомостей про належність автомобіля, в якому пошкоджені задні гальмівні супорти, не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують це.

Інші доводи апелянта щодо процесуальних порушень, зокрема і щодо не зазначення представником позивача про наявність у нього електронного кабінету та обов`язкової реєстрації такого кабінету, не є у розумінні положень ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції та мають ознаки надмірного формалізму.

Зокрема тому представнику відповідача і було правомірно відмовлено судом першої інстанції ухвалою від 19 липня 2024 року у поверненні без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції,вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім збитків у результаті пошкодження (виходу з ладу) задніх гальмівних супортів.

З огляду на те, що не має підстав для скасування основного рішення, додаткове рішення про стягнення витрат на правову допомогу, з яким також не погодився представник відповідача не підлягає скасуванню. Крім того слід звернути увагу, що апелянт просить скасувати його саме у зв`язку зі скасування основного рішення, не оспорюючи розмір стягнутих з відповідача витрат.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 24 904,08 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Войчак Оксани залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: