Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1131/22

Провадження № 2/126/35/2024

"09" жовтня 2024 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Дончик О.А.

за участі позивача ОСОБА_1 та її представника, адвоката Куцяк Ф.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом З ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Бершадського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом З ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обгрунтування поданого позову, ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок, житловою площею 44,7 кв.м., загальною площею 86.4 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору про поділ спадщини, спадкове майно, яке належало померлій матері позивачки було розділено між позивачкою та її вітчимом - ОСОБА_3 , як спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 261 ЦК України.

Згідно умов договору позивачка після смерті матері успадкувала квартиру АДРЕСА_2 , про що приватним нотаріусом Новокрещеновою Л.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Після оформлення права власності на вищевказаний будинок, в ньому залишився проживати колишній вітчим позивачки - ОСОБА_3 .

До смерті матері позивачка з своєю сім`єю проживала за іншою адресою, зокрема АДРЕСА_3 .

На початку 2022 року позивачка повідомила відповідача, ОСОБА_3 , про те, що вона разом зі своїм чоловіком та дитиною має намір перейти проживати в будинок, який належить їй на праві власності та просила останнього, щоб він знявся з реєстрації із житлового будинку. Проте, відповідач повідомив їй, що він не має наміру виселятися з будинку та продовжить в ньому проживати.

Крім того, позивачці стало відомо, що з початку 2022 року відповідач у спірному будинку розпочав проживати зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 , яка самовільно вселилася в будинок без будь якого дозволу позивачки.

На неодноразові звернення та прохання звільнити житловий будинок відповідачі не реагують, що і стало причиною звернення позивачки до суду з даним позовом.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 08.07.2022 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 14.09.2022 задоволено клопотання представника позивача, адвоката Куцяка Ф.Г. про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 31.05.2023 закрито підготовче судове засідання, призначено судовий розгляд по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Куцяк Ф.Г. позовні вимоги підтримала, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, заявив клопотання про перенесення розгляду справи у зв`зку з його хворобою, проте суд розцінює дану заяву як спосіб затягування розгляду справи, оскільки відповідач неодноразово звертався до суду з аналогічними заявами.

Відповідач, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що ніколи не проживала в квартирі АДРЕСА_2 та ніякого відношення до неї немає, так як проживає в АДРЕСА_4 .

Дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, визначившись із суттю та характером спірних правовідносин, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, позивачеві, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить квартира АДРЕСА_2 , яку остання успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_6 , яка 15.03.20221 померла.

Зі змісту позову та договору про поділ спадщини від 08.11.2021 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які були спадкоємцями за законом на майно померлої ОСОБА_6 , розділили спадкове майно та квартира АДРЕСА_2 перейшла у спадщину позивачці.

Разом з тим, як стверджує ОСОБА_1 незважаючи на наявність вищевказаного договору позивач продовжив проживати у квартирі АДРЕСА_2 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 ..

Згідно копії домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у квартирі АДРЕСА_2 прописаний ОСОБА_3 .

Під час судового розгляду справи, позивачкою було надано до суду повідомлення про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи з якого вбачається, що з 22.11.2023, відповідача по справі ОСОБА_3 було знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до глави 23 ЦК України громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі, житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту самого права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності на дане майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує конфлікт щодо користування квартирою, яку позивачка успадкувала після смерті матері та яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Оскільки, ОСОБА_1 має право користуватися та розпоряджатися належним їй майном, проте ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у користуванні таким майном, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, зокрема усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачкою належною їй квартирою АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами шляхом виселення з неї ОСОБА_3 .

Схожий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22 (провадження № 61-12938св23).

Щодо вимоги позивачки про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням то вона задоволенню не підлягає, так як юридичним наслідком відповідного судового рішення є зняття такої особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Разом з тим, в ході судового розгляду судом встановлено, що 22.1.2023 ОСОБА_3 було знято з реєстрації.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 20 жовтня 2021 року в справі № 509/3995/15 (провадження № 61-7070св20) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

Судом установлено, що звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просить ухвалити рішення суду яким усунути перешкоди у користуванні належною їй квартирою, шляхом виселення з неї також ОСОБА_4 .. Однак, в ході судового розгляду встановлено, що остання в спірній квартирі не проживає та має постійне місце проживання в АДРЕСА_4 , на підтвердження чого надала витяг з реєстру територіальної громади, тому суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки в цій частині.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, у підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правової допомоги, розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги, акт приймання передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Перевіривши наявні у матеріалах справи докази на відповідність заявлених до стягнення сум наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню частково, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4525 грн.

Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 992,40 грн судового збору (пропорційно задоволеним позовним вимогам).

Керуючись ст.ст. 2-5, 7, 10, 12, 13, 76, 89, 130, 141, 223, 247,258, 259, 263-265, 280-283, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов З ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 належною їй квартирою АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами шляхом виселення з неї ОСОБА_3

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь З ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4525 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь З ОСОБА_2 на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р. В. Хмель