Єдиний унікальний номер: 378/932/23
Провадження № 2/378/37/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2024 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Замші В. С.,

представника позивача Столітнього М. М. ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Ставище в залі суду цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_3 , з посиланням на те, що 15.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_3 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 4920700 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов Кредитного договору ОСОБА_3 отримав грошові кошти у розмірі 10000 гривень, зі сплатою стандартної процентної ставки 1,90 % на день, строком на 30 днів до 14.11.2021 року. При цьому умовами кредитного договору визначено, що строк повернення кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 10000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 .

14.11.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. В подальшому відповідач будь-яких платежів за договором не здійснював. 01.12.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК« Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу №01.12/2022-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило Відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на 20.11.2023 відповідач має заборгованість 32800,00 грн, з яких 10000,00 грн - тіло кредиту та 22800,00 грн - нараховані процент. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загалом інфляційні втрати за період з 13.02.2022 по 20.11.2023 склали 8888,80 грн, а три проценти річних 1738,85 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 32800,00 грн., інфляційні втрати - 8888,80 грн., три відсотки річних - 1738,85 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. (а. с. 7 зв.)

08.10.2024 представником позивача Столітнім М. М. подана до суду заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якоїпозивач зменшив позовні вимоги в частині інфляційних втрат та трьох відсотків річних та просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість в розмірі 32800 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 2 147,20 (та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень (т. 1 а.с. 222 - 223).

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 11.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження (т. 1 а. с. 78).

Ухвалою суду від 25 січня 2024 року у зв`язку з мобілізацією відповідача до Збройних сил України (т. 1 а. с. 97) провадження по даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 252 ЦПК України було зупинено до звільнення ОСОБА_3 із служби в Збройних силах України (т. 1 а. с. 102).

Ухвалою суду від 17.10.2024 провадження у справі відновлено (т. 2 а. с. 8) за клопотанням представника відповідача - ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 119 - 121).

Ухвалою суду від 17.10.2024 в задоволенні клопотання представника позивача Столітнього М. С. про витребування доказів (т. 1 а. с. 217 - 218) відмовлено (т. 2 а. с. 9).

Ухвалою суду від 17.10.2024 в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про витребування оригіналів документів відмовлено (т. 2 а. с. 10).

В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» Столітній М. М. (т. 1 а. с. 26 - 27, 28) позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (т. 1 а. с. 222 - 223) підтримав, підтвердив обставини, на які посилається в позові товариство, подав до суду 07.10.2024 через систему «Електронний суд» відповідь на відзив (т. 1 а. с. 159 - 170) із зазначенням, що з доводами Відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства з наступних підстав. На підтвердження укладання Договору про надання споживчого кредиту) з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», Позивачем надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «М753472», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (т. 1 а. с. 242).

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов (т. 1 а. с. 128 - 144), просить відмовити в задоволенні позову та стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн., посилаючись на наступне. Позивач не підтвердив факт укладення Договору № 4920700 про надання споживчого кредиту від 15.10.2021. Електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Вказані висновки викладені у постановах ВС від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19 та від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21. До позовної заяви додано копію Договору, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, нібито укладених дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитора, шляхом надсилання Кредитором на телефонний номер Відповідача одноразового ідентифікатора для підписання даних документів та нібито підписано введенням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), номер пароля M753472. При цьому, позивачем не надано доказів того, що наявні в матеріалах справи копії вищезазначених документів створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним підписом одноразовим ідентифікатором уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Крім того, позивач не надав первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту у розмірі 10 000 грн. за кредитним договором, його погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше). Позивач не надав доказів того, що на момент подання позову у нього існувало право вимоги до відповідача саме в тому обсязі та на таких умовах, які зазначені в позовній заяві. Платіжна інструкція та інші документи, додані нібито як доказ перерахування коштів, не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу коштів, оскільки вони не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу Кредитором коштів в сумі 10 000, 00 грн. на картковий рахунок, який належить саме Відповідачу (т. 1 а. с. 128 - 144).

Також представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив (т. 2 а. с. 1-3), в яких додатково зазначено, що у відзиві на позовну заяву про стягнення заборгованості представник Відповідача не заперечує факт укладання кредитного договору, однак, заперечує форму надання доказів, оскільки вона не відповідає дійсним нормам законодавства. Натомість Боржник не погоджується саме з сумою заборгованості, Також представник позивача звернула у вагу, що у відповідності до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Кредитор, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (т. 2 а. с. 1-3).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача Столітнього М. М. , представника відповідача ОСОБА_2 , суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

Судом встановлено, що 15.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_3 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4920700 про надання споживчого кредиту (т. 1 а. с. 14-18), відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити за користування ним та виконати інші обов`язки. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10000,00 гривень (п.1.3. Кредитного договору).

Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents (т. 1 а. с. 38-45), який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М753472.

Строк кредиту за вказаним договором - 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживання та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору (т. 1 а. с. 19). Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п.1.4. Кредитного договору).

Тип процентної ставки фіксована (п. 1.5 Кредитного договору). Мета отримання кредиту - споживчі потреби (п. 1.6 Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору знижена процентна ставка 1,14 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживачу межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Відповідно до п. 2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Згідно з п.3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

За п. 4.1. договору сторони погодили, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) договору.

Порядок автопролонгації строку кредиту визначений в п.4.3. договору.

Згідно умов п.4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

За п. 4.3.2. споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4..2. договору.

Згідно з п.1.8. договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за зниженою ставкою 13420 грн. за стандартною ставкою 15700 грн.

До позовної заяви позивачем також додано паспорт споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М753472 (т. 1 а. с. 9-11), довідку Національного банку України від 23.12.2022 про внесення до Державного реєстру фінансових установ ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» та отримання вказаним товариство ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг (т. 1 а. с. 21), копії свідоцтва про реєстрацію вказаного товариства як фінансової установи (т. 1 а. с. 24) та свідоцтва про реєстрацію ТОВ «Авентус Україна» як фінансової установи (т. 1 а. с. 25), виписку з єдиного державного реєстру юридичних осіб з підтвердження реєстрації позивача як юридичної особи, копії банківської ліцензії, виданої позивачу на право надання позивачем банківських послуг (т. 1 а. с. 36) та статуту (т. 1 а. с. 38 - 39).

Крім того, представником позивача до суду було подано відповідь на відзив (а. с. 160 - 170). до якої було долучено платіжну інструкцію № 56 від 06.12.2022 про оплату за договором факторингу (т. 1 а. с. 203), повідомлення ТОВ «Авентус Україна» від 15.11.2021 відповідачу про автопролонгацію строку кредитного договору (т. 1 а. с. 204-205), публічну пропозицію на укладення договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів (т. 1 а. с. 206-208).

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , заперечуючи щодо прийняття до розгляду долучених до відповіді на відзив доказів, зазначила, що вказані документи, подані позивачем з порушенням вимог чинного законодавства без надання інформації щодо неможливості подання доказів з об`єктивних причин у встановлений законом строк,

При вирішенні питання щодо можливості прийняття зазначених документів як додаткових доказів, проти прийняття яких заперечує представник відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зобов`язаний додати до позовної заяви.

Також за змістом положень частини другої та четвертої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Виходячи з положень ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Аналізуючи наведене, суд враховує, що представником позивача разом з відповіддю на відзив не було подано ні клопотання про долучення доказів, які не були надані разом з позовом, ні клопотання про поновлення строку на подання нових доказів. Тому відсутні підстави для прийняття до розгляду вищевказаних доказів, долучених представником позивача до відповіді на відзив.

Аналогічного висновку дійшов Київський апеляційний суд по справі № 378/973/23 від 16 травня 2024 року, зазначивши «колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для прийняття до уваги наданої позивачем виписки з рахунків, оформлених на ім`я Столітнього М. М. , поданої з пропуском, встановленого ч. 2 ст. 83, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, строку, без обґрунтування неможливості подання таких доказів разом з позовною заявою з причин, що об`єктивно не залежали від нього».

Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року по даній справі судом також було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування у АТ "Сенс Банк" інформації щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_2 відповідачу, а також підтвердження факту зарахування коштів 15.10.2021 на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ "Сенс Банк", у сумі 10000 грн. від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», з посиланням на те,

що вказане клопотання було подане з пропуском строку для його подання і підстави для його поновлення відсутні (т. 2 а. с. 9).

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства ТОВ «Авентус Україна» відповідач ОСОБА_3 електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором М753472 у договорі №_4920700 приєднався до Правил надання коштів у позику, визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18.

Вищевказаний кредитний договір № 4920700 від 15.10.2021 (т. 1 а. с. 14-18) підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, який не спростовано доводами, викладеними у відзиві, що кредитний договір від 15.10.2021 № 4920700 підписано відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами кредитного договору.

Доводи представника відповідача, наведені у відзиві, що позивачем не доведено підписання кредитного договору відповідачем, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

01.12.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №01.12/22-Ф (т. 1 а. с. 54-58), відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2. Договору Факторингу перехід від Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (Позивача) Вимоги Заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників (Копія додається) - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) Права Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

01.12.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було підписано акт приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу №01.12/22-Ф (т. 1 а. с. 58 зв.), згідно якого на виконання вимог п. 1.2 Договору факторингу №01.12/22-Ф кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників, після чого від клієнта до фактора переходить право вимоги заборгованості від божників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників (додаток №1 до Договору факторингу №01.12/22-Ф від 01.12.2022 (т. 1 а. с. 13), у вказаному реєстрі ОСОБА_3 під порядковим номером 6313 значиться як боржник за договором 4920700, сума заборгованості за яким - 32800,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 22800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зазначає, що ТОВ "Авентус Україна" свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, допустивши прострочення сплати визначених кредитним договором платежів на вищевказану суму.

Разом з тим, між сторонами по справі існує спір щодо виконання договірних зобов`язань сторонами за договором кредиту.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 4920700 від 15.10.2021 (т. 1 а. с. 61 - 71) заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 30.11.2023 становить 32800,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 грн., заборгованість по відсоткам - 22800,00 грн.

Згідно ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд доходить висновку, що довідка ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (т. 1 а. с. 46) про перерахування 15.10.2021 грошових коштів у розмірі 10 000 грн. за допомогою системи WAYFORPAY на картку № НОМЕР_1 (код авторизації 784010) (т. 1 а.с.46), договір між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про організацію переказу грошових коштів від 20 квітня 2017 року (т. 1а. с. 33 - 35) не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів саме відповідачу ОСОБА_3 , оскільки видавник вказаної банківської картки НОМЕР_1 не підтвердив її належність саме відповідачу у справі - ОСОБА_3 , а розрахунок заборгованості (т. 1 а. с. 61-71) складений ТОВ «Авентус Україна» без відповідного надання першоджерела даної інформації - відомостей відповідного банку щодо належності вище вказаної банківської картки саме відповідачу.

З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Авентус Україна» умов кредитного договору № 4920700 від 15.10.2021 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок саме відповідача у справі ОСОБА_3 - як позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.

Відтак, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача у кредитному договорі № 4920700 від 15.10.2021 відсутня.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення тіла кредиту та процентів з відповідача на користь позивача.

Схожі за змістом обставини встановлені Київським апеляційним судом в постановах від 16.02.2024 у справі № 370/1949/23 , від 20.06.2024 р. у справі № 755/11288/23, від 19,06.2024 у справі № 757/25558/23, Харківським апеляційним судом від 26.08.2024 у справі № 639/1706/24.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 4920700 від 15 жовтня 2021 року в сумі 32800,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи питання про стягнення правничої допомоги по справі суд виходить з наступного.

Представником відповідача ОСОБА_2 одночасно з відзивом 04.10.2024, поданим через систему «Електронний суд», на підтвердження понесення відповідачем у витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000,00 грн. було надано до суду наступні докази: договір про надання правової допомоги № 24/358Ф, укладений 25.09.2024 між адвокатом Войтович Л.В. та ОСОБА_3 щодо надання правової допомоги з питань захисту прав і представництва інтересів клієнта у цивільній справі № 378/932/23 (т. 1 а. с. 122 - 124); акт приймання-передачі наданих послуг до договору від 25.09.2024, відповідно до якого адвокатом надано послуги на загальну суму 10 000,00 грн., з яких: 2000,00 грн. за усну консультацію (1 год.), 8000,00 грн. - за складання відзиву на позовну заяву та заяви про поновлення провадження у справі (5 год.) (т. 1 а. с. 124 зв.); детальний опис робіт (наданих послуг) від 25.09.2024 (т. 1 а. с. 125); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (т. 1 а. с. 114); копію ордеру на надання правничої правової допомоги (т. 1 а. с. 115).

У відповідності до п. 3.2 Договору оплата правової допомоги здійснюється у вигляді післясплати, протягом 25-ти днів з дня оголошення судом першої інстанції рішення незалежно від результату розгляду справи.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 с. 137 ЦПК).

При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2019 року), в яких, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, дослідивши надані представником відповідача докази щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді по даній справі, врахувавши співмірність витрат складності справи, загальний час адвоката витрачений на підготовку позовної заяви, обсяг наданих послуг, розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також відсутність клопотання представника позивача про неспівмірність заявлених відповідачем витрат із складністю справи, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 6, 205, 207, 512, 513, 516, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 4, 12, 76 - 81, 133, 137, 141, 259, 264 - 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування сторін.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна», (03150, м. Київ, вул. Загородня, 15 офіс 118/2, ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).

Повне рішення складено 22 жовтня 2024 року.

Суддя Н. М. Марущак