Справа № 211/928/24
Провадження № 2/211/1274/24
РІШЕННЯ

іменем України

23 жовтня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Строгановій Е.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкодита просить у судовому порядку дати докази відповідачем фактів багаторазового побиття та погроз вбивства, а наразі відсутності їх кваліфікувати факт як наклеп з метою збагачення;враховуючи вищесказані доводи та показання свідків констатувати факт майнового відокремлення відповідачем в серпні 2017 року, визначення цього факту свідчать про неправомірність судового позову через ознаки фактичного припинення шлюбних відносин; заперечення відповідачем поділу майна вважати умисним оманом суду з корисних мотивів; визначення правоти доказів вважати підставою для подальших судових позовів відшкодування моральних збитків та спроби умисного оману суду з корисних мотивів; спростувати відповідачем позову про поділ майна. В обґрунтування позову зазначив, що у жовтні 2020 року відповідач звернулася до суду з позовом, в тому, в якому просила розділити майно, що являється об`єктом спільної власності подружжя, а саме стягнути з позивача на її користь вартість 1/2 частини автомобіля у сумі 188 372,00 грн., та вартості 1/2 акцій у сумі 52 950грн.Рішенням Довгинцівським районним судом міста Кривий Ріг 09 червня 2023року частково задоволено позов у справі № 211/5928/20. 15.11.2023 апеляційний суд прийняв постанову - апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. У результаті неправомірного судового позову та фальшивих посилань і свідчень відповідача, позивач потерпів збитків на суму 182 411грн., а з урахуванням виконавчого збору 18 241грн. сума збитків становлять 200 652грн.

Ухвалою суду від 15.04.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27.05.2024 до суду представником відповідача адвокатом Бурлаченком С.Ю. через електронну пошту скеровано заяву про закриття провадження у справі.

08.07.2024 протокольною ухвалою у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі представнику відповідача відмовлено.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена, правом подання відзиву на позов не скористалась.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 у судовому засіданні суду пояснив, що він приходиться сином позивачу ОСОБА_1 , батько одружився з ОСОБА_2 , коли йому було 12 років, вони з цього часу жили разом в одному будинку. Свідок також зауважив, що до мачухи звертався по імені, вважає, що вона до нього погано вставилася, оскільки погано його годувала та не виховувала належним чином.

Вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

У судовому засіданні встановлено, що у провадженні Довгинцівського суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа №211/5928/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Рішенням від 09.06.2023 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, у порядку розподілу майна, що належить на праві спільної сумісної власності, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частки транспортного засобу Volkswagen Gaddy 2014 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 (з урахуванням висновку експерта) у сумі 182 411 гривень 23 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.11.2023 рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2023 року залишено без змін.

Позивач, як на підставу задоволення позову посилається на те, що внаслідок неправомірного судового позову та фальшивих посилань і свідчень відповідача, він потерпів збитків на суму 182 411грн., а з урахуванням виконавчого збору 18 241грн. сума збитків становлять 200 652грн. Тобто ОСОБА_1 вважає, що своїми діями відповідач завдала йому збитків, тому він звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.

Однак, суд не може погодитися з таким твердженням позивача з огляду на наступне.

Положенням статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «По судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 роз`яснено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, що є спеціальними способами захисту особистого немайнового права.

У пунктах 9, 12 та 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, її недостовірність, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У силу положень пунктів 1, 5, 6 Постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», статтею 32 Конституції України (254к/96-ВР) передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до статей 94, 277 ЦК України (435-15) фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 522/16923/16 (провадження №61-29689св18).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на зазначене вище, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 , оскільки судом не встановлено наявності порушеного права, а саме порушення особистого немайнового права позивача. Обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові.

За встановлених обставин суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 141, 76-81, 89, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І.О. Юзефович