Справа № 723/655/24
Провадження № 2/723/1286/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі:

головуючого судді Бужори В.Т.,

за участю секретаря судового засідання Яворська М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про стягнення коштів в сумі 451 480,80 грн. з ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обгрунтовує слідуючими обставинами.

04.01.2017 року до позивача звернувся відповідач ОСОБА_2 з проханням позичити йому 12000 (дванадцять тисяч) доларів США. Враховуючи, що позивач знав відповідача та на той час в позивача була така сума коштів, він погодився позичити йому 12000 (дванадцять тисяч) доларів США.

На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано позивачу особисту письмову розписку від 04.01.2017 року, якою підтверджується факт отримання відповідачем коштів у сумі 12000 (дванадцять тисяч) доларів США (оригінал розписки додається- додаток №1).

Незважаючи на досить тривалий час користування позикою відповідач не повернув кошти позивачу. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, однак ОСОБА_2 грошові кошти станом на день звернення до суду не повернув. Це змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду.

Просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на день звернення до суду становить 451 480.80 (чотириста п`ятдесят одна тисяча чотириста вісімдесят ) гривень 80 копійок.

Представником відповідача ОСОБА_3 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на наступне.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Зі змісту розписки на яку як на підставу пред`явлення даного позову посилається позивач не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 12 000 доларів саме у борг. Не встановлено й обов`язку ОСОБА_2 повернути грошові кошти ОСОБА_1 .

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 надіслав суду заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та представника.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 04.01.2017 року відповідач отримав кошти у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США від позивача (а.с.6).

Зі змісту розписки на яку як на підставу пред`явлення даного позову посилається позивач не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 12 000 доларів саме у борг. Не встановлено й обов`язку ОСОБА_2 повернути грошові кошти ОСОБА_1 .

Зі змісту розписки вбачається отримання коштів відповідачем, однак підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання, що спростовує доводи, викладені у позовній заяві.

Тобто у спірних правовідносинах позивачем не доведено існування між сторонами у справі правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, у постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Виходячи з викладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207, 570, 571, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 137, 141, 263-265 , 526, 598, 626, 627, 629 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: