ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/841/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/10355/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року (ухвалене суддею Братасюком В.М.) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що він є законним володільцем квартири АДРЕСА_1 .

Над цією квартирою розташована квартира АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1

Вказував на те, що з вини відповідачки відбулося затоплення належної йому квартири, про що складено відповідний акт за участі головного інженера споживчого кооперативу та мешканців будинку.

Внаслідок затоплення залило кухню квартири: на стелі чітко видно сліди пошкодження, а саме «здулася» фарба, знищений кухонний гарнітур, тріщина на робочій поверхні кухонного гарнітуру, горизонтальні полички в кухонному гарнітурі змочені та роздуті. Квартира потребує ремонту, а вартість завданої йому майнової шкоди становить 21 190 грн., які відповідачка відмовляється в позасудовому порядку відшкодовувати.

Відтак просив стягнути з відповідачки на свою користь завдану матеріальну шкоду в сумі 21 190 грн. та понесені ним судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з відповідачки на користь позивача 21 190 грн. завданої матеріальної шкоди та 1073, 60 грн. сплаченого судового збору.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, наявна невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказує на те, що її квартира знаходиться не над квартирою позивача, а з іншого боку будівлі - в іншому крилі будинку.

Стверджує, що оскільки запірні крани, які підводять воду до квартир, розміщені в ніші, що знаходиться в загальному коридорі будинку, то це свідчить про те, що вони відносяться до внутрішньо будинкових систем, а тому вважає, що вона не є належним відповідачем у даній справі, так як внутрішньо будинкові системи має доглядати обслуговуюча організація, ОСББ чи ЖЕК.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 представляє власника квартири, згідно довіреності, посвідченої нотаріусом міста Модена Республіки Італія від 11.05.2023 року, і має зареєстроване місце проживання у вищезгаданій квартирі.

Відповідно до складеного 27.03.2023 року Акту, комісія в складі головного інженера споживчого кооперативу «Комфорт житло» та членів комісії обстежили за заявою ОСОБА_2 квартиру й при огляді виявили, що в квартирі затоплена кухня: на стелі чітко видно сліди пошкодження, а саме «здулася» фарба, знищений кухонний гарнітур, тріщина на робочій поверхні кухонного гарнітуру, горизонтальні полички в кухонному гарнітурі змочені та роздуті.

Провівши обстеження, комісія дійшла висновку, що причиною затоплення квартири АДРЕСА_3 став розрив запірного крану на трубі водопостачання квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 .

Згідно звіту про оцінку майна, додатком до якого є висновок про вартість майна, ФОП ОСОБА_4 27.03.2023 року проведено незалежну оцінку вартості будівельних матеріалів і робіт, що мають бути використані для капітального ремонту квартири АДРЕСА_3 , відповідно до якої станом на 27.03.2023 року їх ринкова вартість становить 21 190 грн.

В суді першої інстанції було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , головного інженера СК Комфорт Сервіс, яка пояснила, що вимогами ДБН для будівництва багатоквартирних будинків встановлене правило влаштування розподільчого ящика з вузлами обліку водопостачання та запірних кранів квартир, в приміщеннях загального користування, як і у випадку з будинком по АДРЕСА_4 .

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатні та допустимі докази заподіяння відповідачкою йому, як володільцю квартири, майнової шкоди, а відповідачкою не спростовано презумпції вини, як заподіювача шкоди.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода ).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Так, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальними правилами деліктних зобов`язань, закріплених ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу наведеної статті ЦК України вбачається, що відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до п.3 Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 15 серпня 2018 року № 219 виконавець - юридична або фізична особа - підприємець, уповноважена співвласниками на виконання робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води (усіх разом або окремо конкретної), управитель або виконавець комунальної послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення у разі укладення споживачами з ним індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання відповідної комунальної послуги.

Точка приєднання внутрішньобудинкової системи водопостачання та системи постачання гарячої води багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення - перша запірна арматура на відгалуженні від стояків у межах приміщення (запірна арматура не належить до внутрішньобудинкової системи).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1 ЗУ Про житлово-комунальні послуги внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо);

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що до сфери обслуговування виконавця послуг входять внутрішньобудинкові мережі водопостачання, які розпочинаються від кута будинку до запірної арматури (крана) вводу в певну квартиру.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що причиною затоплення квартири позивача став розрив запірної арматури (крану) на трубі водопостачання до квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

З огляду на фактичні обставини даної справи та те, що презумпцію вини у залитті квартири АДРЕСА_3 , відповідачкою як в ході розгляду справи судом першої інстанції, так і під час розгляду справи апеляційним судом не спростовано, клопотань про призначення у справі будівельно-технічної експертизи для встановлення причин залиття вона не заявляла, тому правильним є висновок суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_1 у затопленні вищезгаданої квартири.

Так, у будинку по АДРЕСА_5 розподільчий ящик з вузлами обліку водопостачання та запірних кранів знаходиться в приміщенні загального користування (запірний кран (арматура) не знаходитися в квартирі відповідачки), однак вказана обставина не спростовує того, що запірна арматура не належить до внутрішньобудинкової системи, а тому безпідставними є доводи апелянта про те, що вона не є належним відповідачем у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення вказаного позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Костів О.З.