Справа № 930/65/24
Провадження №2/930/229/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2024 року м. Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді: Царапори О.П.

при секретарі судового засідання: Поліщук Р.В.

за участю представника позивача: прокурора Гаврилова Ю.В.

представника відповідача (в режимі відеоконференції): адвоката Сударікової Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Немирів в порядку загального позовного провадження цивільну справу, за позовом керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Виробничий сільськогосподарський кооператив імені Марка Вовчка, про витребування гідротехнічної споруди,

В С Т А Н О В И В:

Виклад позиції позивача.

09.01.2024 року на адресу Немирівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Виробничий сільськогосподарський кооператив імені Марка Вовчка, про витребування гідротехнічної споруди, яка мотивована тим, що рішенням Немирівського районного суду від 21.11.2016 у справі № 140/2432/16-ц визнано договір купівлі-продажу від 14.08.2016 гідротехнічної споруди по АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 дійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на гідротехнічну споруду, яка складається із земляної греблі шириною по верху 3,4 м., довжиною 183 м., водо випускної споруди з об`ємом насипу 1810 м. куб, площею земельної ділянки під греблею 1592 м. кв.

У подальшому 13.01.2017 відповідні відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 право власності на гідротехнічну споруду набув на підставі рішення Немирівського районного суду від 31.01.2013 у справі № 217/6339/12, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна п`яти гідровузлів на території Язвинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області укладений між Виробничим сільськогосподарським кооперативом ім. М. Вовчка с. Гунька Немирівського району в особі директора ОСОБА_3 та ОСОБА_2 який мав місце 19.11.2012.

Вказаним рішенням суду визнано за ОСОБА_2 право власності на спірну гідротехнічну споруду по АДРЕСА_1 .

З матеріалів цивільної справи № 217/6339/12 вбачається, що спірна гідротехнічна споруда перебувала у віданні виробничого сільськогосподарського кооперативу імені М.Вовчка.

Відповідно до статуту виробничого сільськогосподарського кооперативу імені М.Вовчка останнє утворилось у процесі реорганізації колективного сільськогосподарського підприємства ім. Марко Вовчок.

Таким чином, в силу наведених норм закону, гідротехнічна споруда підлягала безоплатній передачі до комунальної власності, водночас, ОСОБА_2 всупереч положенням наведених вище норм набув право власності на вказане нерухоме майно на підставі рішення Немирівського районного суду у справі № 217/6339/12 від 31.01.2013.

З матеріалів цивільних справ № 217/6339/12 та 140/2432/16-ц вбачається, що дійсні власники не були стороною правочину та учасниками відповідних судових процесів.

Окрім того, в межах цих судових процесів не відбулося примусове вилучення майна у дійсних власників з подальшим продажем у порядку виконання судового рішення, а також не ухвалювалося рішення щодо припинення права власності на підставі ст. 346 ЦК України.

У судовій справі № 217/6339/12 відсутні належні та допустимі докази того, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірне майно, а саме гідровузол перебував не лише на балансі ВСК ім. Марко Вовчка, а й у безпосередній власності, що дозволяло останньому здійснювати його продаж.

Внаслідок цього, позивач просить витребувати у відповідача на користь держави в особі Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області гідротехнічну споруду, яка складається із земляної греблі шириною по верху 3,4 м., довжиною 183 м., водо випускної споруди з об`ємом насипу 1810 м. куб, площею земельної ділянки під греблею 1592 м. кв., яка розташована по АДРЕСА_1 .

Виклад позиції відповідача.

14.02.2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що ним 14.08.2016 року з ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу гідротехнічної споруди, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Спірне майно неодноразово відчужувалося до набуття відповідачем його у приватну власність. Крім того, ні позивач, ні його попередник власником спірного нерухомого майна не був, що свідчить про відсутність в останнього права на витребування гідротехнічної споруди з володіння добросовісного набувача ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів того, що гідротехнічна споруда була загублена у власника. Також позивачем на надано доказів того, що майно було викрадене у власника. Позивачем не доведено того факту, що Немирівська міська рада взагалі набувала у власність спірне нерухоме майно та вчиняла будь-які дії щодо подальшого розпорядження ним. Належних, достатніх та допустимих доказів наявності хоча б одного з пунктів ч. 1 ст. 388 ЦК країни позивачем не доведено.

Також на спростування перебування спірної гідротехнічної споруди у комунальній власності Язвинецької сільської ради або Немирівської міської ради, прокурором надано рішення Немирівського районного суду від 31.03.2013 у справі № 217/6339/12, що набрало законної сили. Зі змісту якого вбачається, що судом надано правову оцінку наявним матеріалам справи та встановлено відповідність їх дійсним обставинам справи, а також констатовано факт належності зазначеного об`єкта нерухомого майна на підставі власності ВСК ім. М. Вовчка, що свідчить про те, що справа розглядалася за участі дійсного власника майна. Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є добросовісними набувачами спірного майна.

Крім того, відповідачем після набуття у власність спірної гідротехнічної споруди проведено її капітальний ремонт за власні кошти, відновлено її функціональне значення, в результаті чого функціональне призначення ставу також було відновлено та набрано до підпірного рівня води, що до реконструкції гідротехнічної споруди, підсипання та укріплення греблі до необхідного рівня та стану, не представлялося можливим.

Внаслідок цього, позивач просить відмовити у задоволенні позовних в повному обсязі.

Інші заяви по суті справи.

22.02.2024 року від керівника Немирівською окружної прокуратури на адресу суду надійшла відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що титульним власником спірної гідротехнічної споруди являлася Язвинецька сільська рада, а на даний час її правонаступник, Немирівська міська рада в силу положень ст. 31 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Обставини даної справи свідчать про те, що спірна гідротехнічна споруда вибула з комунальної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника, держави в особі органу місцевого самоврядування.

Гідротехнічна споруда не може бути окремим об`єктом права власності, оскільки є приналежністю (складовою частиною речі) та слідує за головною річчю.

За приписами Земельного та Водного кодексів України земельна ділянка на якій розміщена спірна гідроспоруда не може перебувати у приватній власності.

З огляду на характер спірних правовідносин, заходи втручання держави у право власності ОСОБА_1 відповідають ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заяви, клопотання позивача, відповідача

09.02.2024 року на адресу суду від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

09.02.2024 року на адресу суду від представника Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримує у повному обсязі.

01.05.2024 року від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

03.06.2024 року на адресу суду від представника відповідача, адвоката Сударікової Е.В. надійшла заява про застосування строків позовної давності.

24.06.2024 року від керівника Немирівської окружної прокуратури на адресу суду надійшли заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності.

01.10.2024 року на адресу суду від представника відповідача, адвоката Сударікової Е.В. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

11.10.2024 року на адресу суду від представника відповідача, адвоката Сударікової Е.В. надійшло клопотання, у якому остання просить рахувати висновки Верховного Суду та відмовити у задоволенні позову.

14.10.2024 року на адресу суду надійшла заява від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ВСК ім. Марка Вовчка про розгляд справи без його участі, рішення просить прийняти на розсуд суду.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 15.01.2024 року прийнято вище вказану позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання по справі.

Ухвалою суду від 01.04.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 07.10.2024 заяву адвоката Сударікової Е.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

У судовому засіданні представник позивача, прокурор ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті справи.

У судовому засіданні представник відповідача, адвокат Сударікова Е.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у заявах по суті справи.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про дату та час проведення підготовчого судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою про вручення 15.08.2024 року.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, судом встановлено, що 19 листопада 2012 року між виробничим сільськогосподарським кооперативом імені Марка Вовчка, с. Гунька Немирівського району в особі директора ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майна, а саме п`яти гідровузлів (гідротехнічних споруд).

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, майно знаходиться на балансі Продавця та обліковується як власне (а.с.31-32).

Відповідно до довідки, виданої правлінням ВСК імені Марка Вовчка в тім, що на балансі господарства знаходяться ставки та ряд гідровузлів, які балансової вартості 21 780 гривень, в тому числі гідровузол ( гідротехнічна споруда ) розташований на території Язвинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області за межами населеного пункту в 1,3 км на захід від с. Гунька Немирівського району та 1,5 км на південний схід від с. Супрунівка Немирівського району Вінницької області на струмку Безіменному лівої притоки річки Устя басейну річки Південний Буг складається із земляної греблі шириною по верху 3,4 м довжиною 183 м та водовипускної споруди з об`ємом насипу 1810 м куб. площа земельної ділянки під греблею 1,592 м.кв (а.с.34)

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 31.01.2013 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна п`яти гідровузлів на теретирої Язвинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області укладений між Виробничим сільськогосподарським кооперативом ім. М.Вовчка с. Гунька Немирівського району в особі директора ОСОБА_3 та ОСОБА_2 який мав місце 19.11.2012 року.

Визнано за ОСОБА_2 , 1977 року народження право власності на:

- гідровузол ( гідротехнічна споруда ) розташований на території Язвинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області за межами населеного пункту в 0,6 км на південний захід від с. Гунька Немирівського району Вінницької області на струмку Безіменному лівої притоки річки Устя басейну річки Південний Буг що складається із земляної греблі шириною по верху перемінна 4,5 м довжиною 176 м та водовипускної споруди з об`ємом насипу 3520 м куб. площа земельної ділянки під греблею 2,225 м кв;

- гідровузол ( гідротехнічна споруда ) розташований на території Язвинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області за межами населеного пункту в 1,3 км на захід від с. Гунька Немирівського району та 1,5 км на південний схід від с. Супрунівка Немирівського району Вінницької області на струмку Безіменному лівої притоки річки Устя басейну річки Південний Буг складається із земляної греблі шириною по верху 3,4 м довжиною 183 м та водовипускної споруди з об`ємом насипу 1810 м куб. площа земельної ділянки під греблею 1,592 м.кв;

- гідровузол ( гідротехнічна споруда ) розташований на території Язвинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області за межами населеного пункту в західній околиці с. Гунька Немирівського району на струмку Безіменному лівої притоки річки Устя басейну річки Південний Буг складається із земляної греблі шириною по верху 6 м довжиною 171 м та водовипускної споруди з об`ємом насипу 3,070 м куб. площа земельної ділянки під греблею 2,297 м.кв;

- гідровузол ( гідротехнічна споруда ) розташований на території Язвинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області за межами населеного пункту в західній околиці с. Гунька Немирівського району Вінницької області на струмку Безіменному лівої притоки річки Устя басейну річки Південний Буг складається із земляної греблі шириною по верху перемінна 2,4 м довжиною 61 м та водовипускної споруди з об`ємом насипу 320 м куб. площа земельної ділянки під греблею 419 м кв;

- гідровузол ( гідротехнічна споруда ) розташований на території Язвинецької сільської ради Немирівського району Вінницької області за межами населеного пункту в західній околиці с. Гунька Немирівського району Вінницької області на струмку Безіменному лівої притоки річки Устя басейну річки Південний Буг складається із земляної греблі шириною по верху перемінна 3,4 м довжиною 78 м та водовипускної споруди з об`ємом насипу 495 м куб. площа земельної ділянки під греблею 628 м кв.

Як встановлено рішенням суду, згідно договору купівлі-продажу, акту приймання-передачі між сторонами було укладено письмову угоду про купівлю-продаж нерухомого майна та було здійснено передачу даного майна після оплати його вартості, що закріплено особистими підписами сторін та печатками. Відповідно до накладної № 1 від 19 листопада 2012 року, квитанцій до прибуткового касового ордеру за № 1, 3 від 19 листопада 2012 року позивачем було здійснено розрахунок за придбане майно в сумі 79058 гривень. Згідно переліку майна ВСК ім. М.Вовчка видно, що даний об`єкт нерухомого майна не підлягає до розпаювання. 3 технічних паспортів, які були виготовлені на замовлення ВСК ім. Марка Вовчка, договір № 31/10-12 від 31 жовтня 2012 року на нерухоме майно видно, що об`єктом договору купівлі-продажу є гідровузли, які знаходяться на території Язвинецької сільської ради Немирівського району та розміщені за межами населеного пункту с. Супрунівка Немирівського району Вінницької області (а.с.26-28).

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 21.11.2016 року (справа № 140/2432/16-ц) визнано договір купівлі-продажу від 14 серпня 2016 року гідротехнічної споруди по АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_1 , з однієї сторони, і ОСОБА_2 , з другої сторони - дійсним.

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на гідротехнічну споруду, розташовану на території Язвинківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, по АДРЕСА_1 , яка складається із земляної греблі шириною по верху 3,4 м., довжиною 183 м., водо випускної споруди з об`ємом насипу 1810 м.куб, площею земельної ділянки під греблею 1 592 м.кв. (а.с.29-30).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.11.2023 року № 355585023, ОСОБА_1 є власником гідротехнічної споруди, яка складається із земляної греблі, шириною по верху 3,4 м., довжиною 183 м. та водовипускної споруди з об`ємом насипу 1810 м. куб., площа земельної ділянки під греблею 1,592 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності за останнім зареєстровано 13.01.2017 року на підставі рішення суду, серія та номер: № 140/2432/16-ц, № 2/140/1024/16, виданий 21.11.2016, видавник Немирівський районний суд Вінницької області (а.с.23-25).

05.12.2023 року керівник Немирівської окружної прокуратури звернувся до Голови Немирівської міської ради та просив повідомити, чи планує або має намір Немирівська міська рада звернутися з позовною заявою до ОСОБА_1 про витребування на користь держави гідротехнічної споруди, розташованої по АДРЕСА_1 (а.с.45-54).

06.12.2023 року міським головою Немирівської міської ради було надано відповідь керівнику Немирівської окружної прокуратури про те, що Немирівська міська рада не заперечує щодо звернення Немирівською окружною прокуратурою з позовною заявою до ОСОБА_1 про витребування на користь держави гідротехнічної споруди, розташованої по АДРЕСА_1 (а.с.55).

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо статусу спірного об`єкта.

Статтею 4 ВК України (тут і надалі у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу щодо спірного об`єкту, який в подальшому визнаний рішенням суду дійсним) визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них, береговими смугами водних шляхів.

Пунктом «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом «д» частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом статей 186, 190, 316 ЦК України право власності особи виникає на окрему, самостійну річ. Отже, розглядаючи відповідні спори, суди мають враховувати, що приналежність головної речі не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 910/8903/16).

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 401/2975/20 (провадження № 61-6435св23) зазначено, що приналежність до головної речі самостійно не реєструється, як окремий об`єкт нерухомого майна. У такому випадку державному реєстратору необхідно відмовити у державній реєстрації права власності на об`єкт, який є приналежністю головної речі.

Згідно статті 1 Закону України «Про аквакультуру», гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди) - об`єкти нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод.

Відповідно до пункту 1.3 Правил безпеки при експлуатації каналів, трубопроводів, інших гідротехнічних споруд у водогосподарських системах, затверджених Наказом МНС України 03 квітня 2012 року № 661, гідротехнічна споруда - інженерна споруда, призначена для керування водним режимом, використовування водних ресурсів або для запобігання шкідливій дії вод.

Відповідно до Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відводів та хвостів, затвердженої наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 10 вересня 1996 року № 165, гідротехнічні споруди - споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тонелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

З наведеного вбачається, що незалежно від цільового призначення будь-яка гідротехнічна споруда - це інженерна споруда, розташована на водному об`єкті та призначена для керування ним, а також для запобігання шкідливій дії вод. Використання гідротехнічної споруди без втрати її правового статусу з іншою метою аніж обслуговування водного об`єкту є неможливим, тобто вона є приналежністю до водного об`єкту.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 903/906/16 вказано, що водний об`єкт не може бути відокремлений від земельної ділянки та бути самостійним (окремо від земельної ділянки, на якій він розташований) об`єктом прав та обов`язків, а право розпоряджатись водним об`єктом належить власнику земельної ділянки, на якій розташований цей водний об`єкт.

Враховуючи вищенаведене, а також правовий статус гідротехнічної споруди як приналежності водного об`єкту, власником гідротехнічної споруди може виступати лише особа, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований водний об`єкт з гідротехнічною спорудою.

Враховуючи наведене, оскільки гідротехнічна споруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом, не може бути відокремлена від нього без втрати цільового призначення, відповідно не може перебувати у власності фізичних осіб, крім випадків, визначених законом.

Вказане узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року (справа № 125/1227/22).

Наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 № 62 затверджено «Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» (далі - Порядок № 62), відповідно до п. 14 якого, майно, що не підлягає паюванню, зокрема, яке неможливо виділити у натурі в рахунок майнових паїв та поділити його без ушкодження, а саме: дороги, капітальні вкладення на поліпшення земель (меліоративні, осушувальні, іригаційні та інші мережі), гідротехнічні споруди, ставки, багаторічні насадження, лісосмуги, а також об`єкти, які знаходяться в загальному користуванні, передаються на баланс підприємствам-правонаступникам.

Підприємства-правонаступники (користувачі майна) ліквідованих або реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств несуть відповідальність за збереження об`єктів інженерної інфраструктури меліоративної мережі колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, їх технологічну цілісність і використання у межах своїх землекористувань (землеволодінь) до передачі цих об`єктів у комунальну власність.

Щодо ефективності способу захисту порушеного права.

У постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду вказала на те, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відтак, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Тобто, встановивши, що права або інтереси позивача не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю чи необґрунтованістю.

Водночас, якщо суд дійде переконання про порушення прав, свобод чи інтересів позивача, він має надати оцінку обраному позивачем способу захисту та з`ясувати, чи є цей спосіб правомірним та ефективним, оскільки обрання способу захисту, що не відповідає цим критеріям, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 401/2975/20 (провадження № 61-6435св23) зазначено, що приналежність до головної речі самостійно не реєструється, як окремий об`єкт нерухомого майна. У такому випадку державному реєстратору необхідно відмовити у державній реєстрації права власності на об`єкт, який є приналежністю головної речі.

Таким чином, важливе значення для вирішення судами справ, пов`язаних з виникненням, зміною та припиненням права власності, відповідно до чинного законодавства, має правильне визначення правового режиму майна.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно.

Щодо застосування строків позовної давності.

У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

«Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)», - йдеться у постанові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними:

«Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог».

Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом яких той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Висновки суду

Оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи сторін, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 набув права власності на гідротехнічну споруду, розташовану по по АДРЕСА_1 на підставі договору-купівлі продажу від 14 серпня 2016 року, який був укладений між ним та ОСОБА_2 . Вказаний договір був визнаний рішенням суду дійсним. Відомостей про оскарження вказаного рішення матеріали справи не містять.

Крім того, ОСОБА_2 набув у власність спірну гідротехнічну споруду на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ним та Виробничим сільськогосподарським кооперативом ім. М. Вовчка. Вказаний договір був визнаний рішенням суду дійсним. Відомостей про оскарження вказаного рішення матеріали справи не містять.

Незалежно від цільового призначення будь-яка гідротехнічна споруда - це інженерна споруда, розташована на водному об`єкті та призначена для керування ним, а також для запобігання шкідливій дії вод. Використання гідротехнічної споруди без втрати її правового статусу з іншою метою аніж обслуговування водного об`єкту є неможливим, тобто вона є приналежністю до водного об`єкту.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 903/906/16 вказано, що водний об`єкт не може бути відокремлений від земельної ділянки та бути самостійним (окремо від земельної ділянки, на якій він розташований) об`єктом прав та обов`язків, а право розпоряджатись водним об`єктом належить власнику земельної ділянки, на якій розташований цей водний об`єкт.

Враховуючи вищенаведене, а також правовий статус гідротехнічної споруди як приналежності водного об`єкту, власником гідротехнічної споруди може виступати лише особа, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований водний об`єкт з гідротехнічною спорудою.

Враховуючи наведене, оскільки гідротехнічна споруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом, не може бути відокремлена від нього без втрати цільового призначення, відповідно не може перебувати у власності фізичних осіб, крім випадків, визначених законом.

Системний аналіз статей 187, 188, 377 ЦК України вказує на неправомірність набуття права приватної власності на гідротехнічну споруду, що забезпечують існування водних об`єктів, яке перебуває на земельній ділянці державної форми власності.

Зазначене порушує правовий порядок, дотримання якого становить безумовний інтерес держави, оскільки вона є його гарантом, а його порушення є порушенням інтересів держави у даному випадку в особі Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області.

Водночас застосування віндикації у такому випадку виокремлює спірні ГТС як самостійні об`єкти права власності (а не приналежності до водного об`єкта) з наявністю конкретного власника та зумовлює настання юридичних наслідків, пов`язаних з правовим режимом їх використання, інших, ніж ті, що встановлені законом.

Зважаючи на підстави та зміст позову, встановлені судом обставини справи, на переконання суду позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав.

Крім того, суд не може у вказаній справі застосувати позовну давність, оскільки відсутні підстави для задоволення позивних вимог звернутих позивачем.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3028,00 грн. судового збору.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог керівника прокуратури, понесені судові витрати з відповідача не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 10, 12, 19, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Виробничий сільськогосподарський кооператив імені Марка Вовчка, про витребування гідротехнічної спорудивідмовити.

Судові витрати у справі залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: https://court.gov.ua/fair/ на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет.

Повний текст рішення виготовлено 21.10.2024 року.

Позивач: Керівник Немирівської окружної прокуратури, вул. Шевченка, 23, м. Немирів, Вінницька обл., 22800, засоби зв`язку - (04331) 2-25-07, код ЄРДПОУ э02909909, електронна адреса - .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Виробничий сільськогосподарський кооператив імені Марка Вовчка, місцезнаходження юридичної особи: с. Гунька, Вінницького району Вінницької області, .

Суддя О.П. Царапора