ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8481/24 Справа № 199/1379/24 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З. Я. на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2024 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ»)звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 10.03.2020 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено кредитний договір №701 з лімітом в сумі 30 000 грн., який пізніше було збільшено до 34 200 грн..

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим станом на 31.12.2023 року утворилася заборгованість за кредитним договором №701 на суму 54 699,60 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 34 195,63 грн., заборгованості за процентами 20 503,97грн..

Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, банк просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №701 у розмірі 54699,60 грн., а також судові витрати з сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року позовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволено: стягнуто із ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором №701 від 10.03.2020 року, яка виникла станом на 31.12.2023 року та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 34 195,63 грн., заборгованості за процентами 20 503,97 грн., а всього в розмірі 54 699,60 грн., а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 422,04 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне і необгрунтоване та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» у частині задоволених позовних вимог. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема наголошує, що позивачем, враховуючи його процесуальний обов`язок, належними та допустимими доказами не доведено розмір кредитної заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості та виписка була виконана робітниками банку в односторонньому порядку. Також банком самостійно без відома відповідача було збільшено кредитний ліміт. Крім того в апеляційній скарзі представник відповідача розписує порядок застосування положень глави 83 ЦК України щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави та практики Верховного Суду щодо її застосування.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 54 699,60 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, щоміж сторонами укладено кредитний договір, за яким відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання в результаті чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

З такими висновками суду можливо погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

З матеріалів електронної справи вбачається, що 10.03.2020 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено кредитний договір №701 із розміром процентної ставки 47,88% та з лімітом в сумі 30 000 грн., який пізніше було збільшено до 34 200 грн.

Відповідно до наявного в електронному суді розрахунку заборгованості за кредитним договором №701 ОСОБА_1 станом на 31.12.2023 року має заборгованість в сумі 54 699,60 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 34 195,63 грн., заборгованості за процентами 20 503,97грн..

Також на підтвердження надання коштів відповідачу та часткове погашення останнім кредитної заборгованості банком надано виписку руху коштів по рахунку відповідача за період з 10.03.2020 року по 01.01.2024 року.

Звертаючись до суду, банк зазначав, що ОСОБА_1 , підписавши 10.03.2020 року заяву про приєднання погодив умови надання кредитних коштів, їх розмір, порядок користування та повернення, а також можливість збільшення кредитного ліміту в односторонньому порядку, про що клієнт повідомляється шляхом направлення смс.

Згідно із наявної в Електронному суді випискою по особовому рахунку відповідач перестав погашати кредит у листопаді 2021 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 не заперечував проти отримання кредитних коштів відповідачем, однак зазначав, що банк без відома останнього збільшив кредитний ліміт до 34 200 грн., а наданий розрахунок та виписка не можуть бути прийняті як доказ наявності заборгованості через їх виготовлення працівниками банку в односторонньому порядку.

Однак із такими доводами апеляційної скарги не можливо погодитись з огляду на наступне.

Як зазначено вище та вбачається із пункту 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою.

Однак, відповідач не довів, що він звертався до банку із відповідним запереченням про збільшення кредитного ліміту та продовжував погашати заборгованість за кредитним договором.

Крім того електронні матеріали справи містять довідку про збільшення кредитного ліміту за договором №701 у боржника ОСОБА_1 16 листопада 2020 року до 34 200 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу доведеності розміру заборгованості, то такі є безпідставними з огляду на наявні в електронних матеріалах справи розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 ..

Так зокрема доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 р №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Враховуючи наведене, надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами суд першої інстанції правильно вважав належними та допустимими.

При цьому слід звернути увагу, що кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, договір ним виконувався, тобто вносилися платежі, хоч і не своєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору. Також матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази того, що він не користувався кредитом, або розрахунок банку є неправильним.

Судом першої інстанції зазначені обставини прийнято до уваги та зроблено правильний висновок, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку у повному обсязі не повернуто, а тому з боржника на користь кредитора підлягають стягненню фактично отримані кредитні кошти та погоджені сторонами проценти за їх користування.

Посилання представника відповідача на положення глави 83 ЦК України не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки стосуються повернення безпідставно отриманих коштів, які не підлягають застосуванню у даному випадку з огляду на підстави та предмет позову.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 54 699,60 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З. Я. залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: