КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-о/947/514/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересована особа

Авангардівська селищна рада Одеського району Одеської області,

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 19.08.2024 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з заявою, за участі заінтересованої особи Авангардівська селищна рада Одеського району Одеської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить суд встановити фактналежності йому - ОСОБА_1 державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ОД №088640, виданого 10.08.1998 року Прилиманською сільською радою народних депутатів щодо земельної ділянки, площею 0,052 га, розташованої на території Прилиманської сільської ради садівничого товариства «Будівельник», діл. №120, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №699, що виданий на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог, заявник посилається на те, що допущене розходження у написанні його ім`я у правовстановлюючих документах, що посвідчують його особу як фізичної особи та належності нерухомого майна на праві приватної власності, обумовлено різним перекладом даних про нього з російської мови на українську, за наслідком чого заявник позбавлений можливості підтвердити належність йому на праві власності нерухомого майна та вчиняти дії з розпорядження цим майном.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.09.2024 року на підставі вказаної заяви відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

У судове засідання призначене на 15.10.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.

15.10.2024 року до суду надійшла заява від заявниці ОСОБА_1 про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник заінтересованої особи про причини неявки суд не повідомив.

Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено.

Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 15.10.2024 року за відсутності сторін по справі на підставі наявних в матеріалах справи документів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає заяву підлягаючою до задоволення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тузли Татарбунарського району Одеської області народився ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27.04.1992 року, у якому відомості про останнього зазначені російською мовою, як мовою оригіналу: « ОСОБА_1 ».

У подальшому на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Тузли Татарбунарського району Одеської області видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .

Згідно з довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої 19.07.2000 року ДПІ у Приморському районі міста Одеси, ОСОБА_1 , присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №148767376 від 10.12.2018 року, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на праві власності належить нерухоме майно за реєстраційним номером 237 - садовий будинок, загальною площею 138, кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності на який є: довідка СТ «Будівельник» видана 08.10.2018 року за №24; технічний паспорт, виданий 23.10.2018 року КП «БТІ» ОМР; державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №088640, виданий 10.08.1998 року Прилиманською сільською радою.

Однак, у відповідності до наданої до суду копії державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №088640, виданого 10.08.1998 року Прилиманською сільською радою і зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №699, земельна ділянка, площею 0,052 га, розташована на території Прилиманської сільської ради садівничого товариства «Будівельник», діл. №120, передана у приватну власність ОСОБА_1 .

Вказані обставини свідчать про наявність розбіжності у написання ім`я заявника у правовстановлюючому документі на вказану земельну ділянку, в порівнянні з іншими правовстановлюючому документами, які посвідчують особу заявника та право власності на інше нерухоме майно, зокрема садовий будинок, який в свою чергу розташований на цій же земельній ділянці.

Вказані обставини зумовили звернення заявника до суду з даною заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 12 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст. 319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи викладені обставини, судом встановлено, що заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку окремого провадження, підстав для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без розгляду з підстав наявності спору про право у відповідності до положень ч.4 ст. 315 ЦПК України, не встановлено.

Досліджуючи і надаючи оцінку поданим до суду доказам, суд вважає надані заявником докази належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Досліджуючи вищевказані докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає встановленим, що особа ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , якому на праві власності належить нерухоме майно за реєстраційним номером 237 - садовий будинок, загальною площею 138, кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , на ім`я якого видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №088640, виданий 10.08.1998 року Прилиманською сільською радою і зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №699, щодо земельної ділянки, площею 0,052 га, розташованої на території Прилиманської сільської ради садівничого товариства «Будівельник», діл. №120, є однією тією ж особою.

Судом вважає доведеними доводи заявника, що різне написання його ім`я у правовстановлюючому документі, який посвідчує право власності на земельну ділянку, та документах, що посвідчує особу заявника і право власності зокрема на вищевказаний садовий будинок розташований на зазначеній земельній ділянці, пов`язано з різним перекладом його ім`я з російської мови на українську.

Судом встановлено, що заявлений до встановлення факт заявникові необхідний для підтвердження його прав власника відносно вищевказаної земельної ділянки, оскільки у зв`язку з існуванням розбіжностей в написанні ім`я заявника у правовстановлюючих документах, заявник позбавлений можливості розпоряджатись належним йому на праві власності нерухомим майном земельною ділянкою, площею 0,052 га, розташованою на території Прилиманської сільської ради садівничого товариства «Будівельник», діл. №120.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Досліджуючи вищевказані докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає встановленим заявлений факт, що підтверджується належними і допустимими доказами, за наслідком чого заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення в межах заявлених вимог.

У відповідності до положень ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-89, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа Авангардівська селищна рада Одеського району Одеської області (місцезнаходження: 67806, Одеса обл., Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Добрянського, 26), про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт, що державний акт на право приватної власності на землю, серії І-ОД №088640, виданий 10.08.1998 року Прилиманською сільською радою народних депутатів і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №699, щодо земельної ділянки, площею 0,052 га, розташованої на території Прилиманської сільської ради садівничого товариства «Будівельник», діл. №120, що виданий на ім`я ОСОБА_1 , належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Л. В. Калініченко