Справа №173/1709/24
Провадження №2/173/713/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю : позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_1

представника третьої особи - Хмильової Я.В.

Розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» і Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

29.05.2024 року до суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом до відповідача, ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» і Верхньодніпровська державна нотаріальна контора.

12.06.2024 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2024 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 01.10.2024 року.

Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

01.10.2024 року в судовому засіданні оголошена вступна і резолютивна частина рішення.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на садибний житловий будинок Літера А1, площею 91.3 кв.м., з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після смерті батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати, ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько, ОСОБА_2

Після смерті батьків залишилось спадкове майно, яке складається в тому числі із садибного житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті батьків він у встановлений законом строк звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок, але постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 27.03.2024 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав за підставами, викладеними в позовній заяві. Також пояснив, що в позовній заяві викладені всі обставини справи та наведені доводи на їх обґрунтування, змінювати, доповнювати , уточнювати позовні вимоги він наміру не має.

Відповідач, ОСОБА_1 , в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити, пояснивши, що спадщину в частині будинку він не претендує і просить визнати за його братом право власності на будинок в порядку спадкування. Наслідки відмови від даної частини спадщини йому відомі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, представник КП «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» щодо задоволення позовних вимог покладалась на розсуд суду.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із спадкових правовідносин та правовідносин права власності на нерухоме майно. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено визнання права власності порядку спадкування, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16, ЦК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін, ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати сторін, ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть і копіями свідоцтв про народження .

Після смерті ОСОБА_2 , відкрилась спадщина, в тому числі і у вигляді садибного житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини і про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок, але постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 27.03.2024 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок, що підтверджується копією постанови нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За доводами позивача судом встановлено, що його батьки за життя господарським способом побудували садибний житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 91.3 кв.м., але право власності на будинок не оформили та правовстановлюючого документу не отримали.

Відповідно до даних господарської книги встановлено, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_2 , разом з ним проживали та були зареєстровані, ОСОБА_3 , - дружина, син ОСОБА_1 , і син ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровьскої області від 30.03.2004 року домоволодінню ОСОБА_2 ,. присвоєна адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» - замовник зобов`язаний протягом семи календарних днів з дня введення в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта письмово проінформувати про це місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за місцем знаходження об`єкта будівництва.

Механізм прийняття в експлуатацію таких об`єктів і проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та їх інженерних мереж визначено наказом Мінрегіону від 24.06.2011 року № 91 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків 1 та П категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж».

Відповідно до п. 3.1 вищезазначеного Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, прибудов до них вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складаний за результатами технічної інвентаризації.

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що так як будинок був побудований батьком позивача в 1983 році, що підтверджується даними технічного паспорта на будинок, тобто до 05.08.1992 року, то введення його в експлуатацію не потребується, так як на будинок складений технічний паспорт за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином за життя у покійного ОСОБА_2 , виникло право власності на зазначений вище спадковий будинок в результаті його побудови.

Таким чином вищевказаний будинок входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що позивач є сином померлого ОСОБА_2 , та спадкоємцем першої черги. Іншим спадкоємцем першого черги є брат позивача, ОСОБА_1 .

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 476/2010, відкритої після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що спадкоємцями першої черги, які подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , є його сини: ОСОБА_1 і ОСОБА_1 , а також дружина померлого ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідоцтва про право на спадщину не отримувала.

Позивач і відповідач отримали свідоцтва про право на спадщину на інше майно, що залишилось після смерті батька, ОСОБА_2 .

В судовому засіданні відповідач, ОСОБА_1 , пояснив, що він не претендує на спадщину в частині вищевказаного житлового будинку та бажає, щоб право власності на будинок було визнане за його братом, ОСОБА_1 . Наслідки такої відмови від даної частини спадщини та визнання права власності на спадковий будинок за позивачем йому роз`яснені і ним зрозумілі.

Відповідно до ч. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з урахуванням наведених вище доводів та обставин, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності , суд приходить до висновку що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті батька підлягають задоволенню у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав.

Понесені позивачем судові витрати в сумі 1 211.20 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, оскільки суд не вбачає вини відповідача у порушенні прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» і Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на садибний житловий будинок літера А-1, загальною площею 91.3 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211.20 грн. покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 10.10.2024 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 22.10.2024 року

Дата набрання законної сили: 12.11.2024 року