УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

"22" жовтня 2024 р. м.Харків

Київський районний суд м.Харкова

у складі головуючої судді- Лисиченко С.М,,

за участю: секретаря судового засідання - Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку окремого позовного провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Харкова із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: ОСОБА_2 , відповідно до якої просить: встановити факт самостійного виховання та утримання ним, як батьком свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , без участі матері.

Заявник, обґрунтовуючи подану до суду заяву вказує, що 01.09.2006 він та ОСОБА_2 , зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - неповнолітній син, неповнолітня дитина), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - неповнолітня донька). З січня 2021 року їх шлюб носив формальний характер, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин між ними, а саме з січня 2021 неповнолітній син залишився проживати разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , і постійно проживає по сьогоднішній день та перебуває на його самостійному вихованні та утриманні, якому він створив всі необхідні умови для його проживання, здійснює опіку над ним, доглядає та піклується про стан його здоров`я. ОСОБА_2 взагалі не цікавиться життям і вихованням неповнолітнього сина та проживає окремо, навіть не спілкується з ним засобами зв`язку, не приймає участі в його утриманні.

Вказує, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.09.2023 шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. Після оформлення ДМС України документів для виїзду за кордон на постійне проживання в США наприкінці 2020 року, на початку червня 2021 року ОСОБА_2 виїхала на постійне проживання до США. Станом на 24.02.2022 ОСОБА_2 знаходилась на території України. З червня 2022 року ОСОБА_2 та їх неповнолітня донька проживають у Федеративній республіці Німеччина в статусі осіб, яким надано тимчасовий захист, але періодично повертаються до України. Влітку 2023 року ОСОБА_2 прийняла рішення повернутись до США разом із їх неповнолітньою донькою. З метою оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання в США для їх неповнолітньої доньки, він передав ОСОБА_2 нотаріально посвідчену заяву, якою дає свою згоду на виїзд їх неповнолітньої дочки з України за кордон до США на постійне проживання з ОСОБА_2 .

З огляду на зазначене, а також те, що з січня 2021 року його неповнолітній син знаходиться на його одноособовому утриманні і він самостійно його виховує, у нього, як батька неповнолітнього сина, виникла необхідність юридичної фіксації цього факту з метою захисту прав та інтересів його неповнолітнього сина, а також своїх прав та інтересів, як батька, що займається самостійним вихованням та утриманням дитини (наприклад, для оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, для одноосібного звернення до державних органів та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, для можливості вивезення дитини за кордон тощо). Зазначає, що чинне законодавство України не передбачає іншого порядку підтвердження факту самостійного виховання дитини батьком, крім звернення до суду із даною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 25.10.2023 справу передано для розгляду головуючій судді Лисиченко С.М..

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 30.10.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку окремого позовного провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

07.11.2023 електронним шляхом до суду надійшло клопотання заявника про долучення доказів.

08.11.2023 електронним шляхом до суду надійшло клопотання заявника про долучення доказів.

26.11.2023 електронним шляхом до суду надійшло клопотання заінтересованої особи про долучення доказів.

14.12.2023 електронним шляхом до суду надійшло клопотання заінтересованої особи про долучення доказів.

15.12.2023 електронним шляхом до суду надійшло клопотання заявника про долучення доказів.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28.12.2023 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без руху та надано заявнику строк для усунення зазначених недоліків протягом 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали.

01.01.2024 електронним шляхом до суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків.

31.01.2024 електронним шляхом до суду надійшло клопотання заявника про долучення доказів.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.03.2024 зупинено провадження у цивільній справі №953/10478/23 - до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 201/5972/22, провадження № 14-132цс23.

Постановою Харківського апеляційного суду від 13.05.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 04.03.2024 залишено без змін.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 07.10.2024 відновлено провадження у даеій справі.

08.10.2024 електронним шляхом до суду надійшло клопотання заявника про долучення доказів.

Заявник в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. 27.11.2023 електронним шляхом заявник подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, вказав, що заяву підтриує в повному обсязі та просить задовольнити.

Зацікавлена особа в судове засідання не з`явилася, про час та день розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. 27.11.2023 електронним шляхом до суду надійшла заява ОСОБА_2 , відповідно до якої просить справу розглядати без її участі, проти задоволення заяви не заперечує.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до даних, які містяться у копії повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.03.2012, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано шлюб 01 вересня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1760. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_6 , дружини - ОСОБА_6 .

Відповідно до даних, які містяться у копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.11.2009, ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , про що складено актовий запис №5089 відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову арківського міського управління юстиції. Батьками дитини записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до даних, які містяться у копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 31.05.2016, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_4 , про що складено актовий запис №538 Червонозаводським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Батьками дитини записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з даними, які містяться у довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.10.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з даними, які містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки №335869373 від 15.06.2023) за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01, житлова квартира АДРЕСА_2 , на праві власності належить ОСОБА_1 .

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19.09.2023, яке набрало законної сили, розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 вересня 2006 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1760.

Згідно з даними, які містяться у договорі між батьками щодо здійснення батьківських прав, утримання та визначення місця проживання дітей від 17.08.2023, посвідченому приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Іваненко Н.М., ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , далі БАТЬКО, з однієї сторони, та громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , далі МАТИ, з другої сторони, разом «БАТЬКИ», володіючи українською мовою, усвідомлюючи суть цього правочину, значения своїх дій та спроможні керувати ними, без будь-якого примусу, як фізичного так і психічного, насильства або погроз, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо дійсності угод, та згідно вільного волевиявлення, котре відповідає їх внутрішній волі як учасників цього правочину, усвідомлюючи свої права та обов`язки за договором, маючи намір урегулювати на майбутнє відносини між собою, що стосуються питания здійснення батьківських прав та обов`язків, утриманні, участі у вихованні та визначенні місця проживання наших спільних дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , які народились в місті Харків, далі «ДІТИ», на засадах взаємоповаги один до одного, керуючись статтями 141, 157, 160, 180, 185, 189, 196 Сімейного кодексу України, уклали цей договір про таке: цей договір укладено стосовно місця проживання та утримання спільних дітей- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (факт батьківства підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим відділом ресстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 03 листопада 2009 року, про що в Книзі реєстрації народжень 2009 року листопада місяця 03 числа зроблено відповідний актовий зание за №5089 та шляхом безпосереднього доступу нотаріуса до Державного реєстру актів цивільного стану громадян 17 серпня 2023 року); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (факт батьківства підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим Червонозаводським районним у місті Харкові відділом актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 31 травня 2016 року, про що 31 числа травня місяця 2016 року складено відповідний актовий запис №538 та шляхом безпосереднього доступу нотаріуса до Державного реєстру актів цивільного стану громадян 17 серпня 2023 року). Відповідно до цього договору БАТЬКИ після розірвання шлюбу домовились та визначили місце проживания - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , разом із МАТІР`Ю за адресою: АДРЕСА_3 . - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом із БАТЬКОМ за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з даними, які містяться у довідці про зняття з реєстрації місця проживання від 10.09.2020, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання, виїздом на постійне проживання до США, з 10.09.2020 знята з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних, які містяться у заяві ОСОБА_1 , що засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зінченко Р.П. 03.10.2023, ОСОБА_1 дає згоду на виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з України за кордон до США на постійне місце проживання з її матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до даних, які містяться у акті №497 від 07.12.2023 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи, за заявою ОСОБА_1 на одержання житлової субсидії, посадовою особою виконавчого органу міської територіальної громади було проведено обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання ОСОБА_1 . В акті, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із сином, ОСОБА_3 .

25.01.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Договір про внесення змін та доповнень до Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, утримання та визначення місця проживання дітей, посвідченого Іваненко Н.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 17.08.2023 за реєстровим номером 1332.

Також у судовому засіданні досліджено надані заявником копії документів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які дають право на проживання за кордоном.

Звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним, як батьком свого неповнолітнього сина, ОСОБА_1 вказував на те, що встановлення такого факту є необхідним для оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, одноосібного звернення до державних органів та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, можливості вивезення дитини за кордон.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

У справі, яка є предметом розгляду, заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним, як батьком свого неповнолітнього сина. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Так, судовим розглядом встановлено, що батьки неповнолітнього ОСОБА_3 , уклавши 17.08.2023 нотаріально посвідчений договір щодо участі у вихованні та утриманні дитини, узгодили порядок участі кожного із них у вихованні їхнього спільного сина, який, за указаним договором, залишається проживати із батьком, ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Так, заявник Гончар ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, відповідно до якої просить установити факт самостійного виховання та утримання ним, як батьком свого неповнолітнього сина, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

У статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України) .

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 за результатами перегляду справи № 201/5972/22, провадження № 14-132цс23.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

В межах розгляду даної справи суд дійшов до висновку про те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення. Спір між учасниками справи підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. 315, 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутись до суду із позовом на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2024.

Суддя - С.М. Лисиченко