ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 жовтня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/575/24

Головуючий у першій інстанції Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/947/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 54 861, 29 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 вересня 2019 року ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № 001 видано кредитну картку із кредитним лімітом, який наразі становить 35 000 грн. Відповідач взяті зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим його борг станом на 01 грудня 2023 року складає 54 861,29 грн, з яких: 34 290,98 грн заборгованість за кредитом, 20 570,31 грн заборгованість за відсотками.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі АТ «ПУМБ», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно відмовив у задоволенні позову, хибно застосувавши строк позовної давності, та залишив поза увагою те, що усі строки позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 установлено з 12 березня 2020 року по всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ доповнено «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 12, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». На думку скаржника, строк позовної давності не пропущено, оскільки кредитною карткою відповідач користувався до вересня 2020 року, а позов подано до суду 24 січня 2024 року.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 у встановлений судом строк не надходив.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції у повній мірі таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні з позовом АТ «ПУМБ» пропущено строк позовної давності.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, 09 вересня 2019 року ОСОБА_1 підписав заяву № 001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з проханням відкрити на його ім`я поточний рахунок НОМЕР_1 у гривнях та надати кредитну карту із встановленим кредитним лімітом у сумі 30 000 грн, реальна річна процентна ставка складає 47,88% (а.с. 15).

У тексті наведеної заяви зазначено, що її підписанням ОСОБА_1 беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, яка розмішена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладання Договору страхування на зазначених умовах.

Того ж дня ОСОБА_1 підписав паспорт споживного кредиту, у якому відображено інформацію, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 16).

До позову АТ «ПУМБ» додано Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 20-48), яка підпису відповідача не містить.

З довідки АТ «ПУМБ», скерованої до суду першої інстанції, вбачається, що 09 вересня 2019 року ОСОБА_1 по договору № 001 від 09 вересня 2019 року встановлено кредитний ліміт у сумі 30 000 грн, а 28 січня 2020 року збільшено ліміт до 35 000 грн (а.с. 54).

Випискою за рахунком НОМЕР_1 за період з 09 вересня 2019 року по 01 грудня 2023 року підтверджується факт користування позичальником кредитними коштами та часткового погашення кредитної заборгованості (а.с. 58-66).

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу (повідомлення) від 01 грудня 2023 року з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором № 001 в сумі 54 861,29 грн протягом 30 днів з моменту отримання цього листа (а.с. 49-50).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 001 від 09 вересня 2019 року станом на 01 грудня 2023 року складає 54 861,29 грн, зокрема: 34 290,98 грн борг за тілом кредиту, 20 570,31 грн за відсотками (а.с. 55-57).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 09 вересня 2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 підписано заяву № 001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, паспорт споживчого кредиту.

ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, що засвідчено випискою по його рахунку за період з 09 вересня 2019 року по 01 грудня 2023 року (а.с. 58-63), з якої вбачається, що відповідач розраховувався кредитною карткою за послуги, знімав готівку в банкоматах, а також частково погашав кредит. З наданого банком розрахунку заборгованості, що в належний спосіб ОСОБА_1 не спростований, вбачається, що відповідач повністю зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконував, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість.

Наведена виписка по рахунку, згідно з вимогами ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року, є первинним документом, яка фіксує здійснення банківських операцій, що, на думку апеляційного суду, достеменно свідчить про підтвердження факту отримання позичальником кредитних коштів та користування ними. На спростування цих обставин відповідачем доказів не подано.

З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, вбачається, що 29 вересня 2020 року ОСОБА_1 здійснено останній платіж на погашення заборгованості по тілу кредиту у сумі 702,57 грн, а 30 вересня 2020 року на погашення заборгованості по відсоткам у сумі 1 417,36 грн.

Розмір отриманих та неповернутих ОСОБА_1 кредитних коштів становить 34 290,98 грн.

Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Позивач, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за відсотками у сумі 20 570,31 грн.

Як убачається з матеріалів справи, заява № 001 від 09 вересня 2019 року, підписана ОСОБА_2 , містить дані щодо погодженої реальної річної процентної ставки 47,88%.

Отже, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» станом на 01 грудня 2023 року складає 54 861,29 грн, з яких: 34 290,98 грн тіло кредиту, 20 570,31 грн відсотки за користування кредитом.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 заперечень щодо укладення кредитного договору, отримання та користування кредитними коштами, розміру суми заборгованості, тощо, не висловлював.

У письмовій заяві, скерованій до суду першої інстанції, відповідач наголошував на пропуску АТ «ПУМБ» строку позовної давності (а.с. 92), що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2023 року у справі № 207/1892/18 констатував, що згідно з ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом з тим дії, що свідчать про переривання позовної давності повинні бути вчинені до спливу позовної давності. До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 червня 2022 року у справі № 686/23170/19.

Колегія суддів враховує, що пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який набрав чинності з 02 квітня 2020 року, визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, який скасовано на всій території України з 01 липня 2023 року.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває і на час вирішення цього спору.

Законом України № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ ЦК України «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 19, відповідно до якого у період дії воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк його дії.

Матеріалами справи підтверджено, що кредитний договір укладено 09 вересня 2019 року, останній платіж відповідачем здійснено 30 вересня 2020 року. Позивач звернувся з цим позовом 24 січня 2024 року, отже строк позовної давності не пропустив, оскільки у період з 02 квітня 2020 року по 30 червня 2023 року строк позовної давності законодавцем продовжено на час дії карантину, а з 17 березня 2022 року цей строк продовжено на строк дії воєнного стану, який наразі триває.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 54 861,29 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні з позовом АТ «ПУМБ» сплачено 2 422,40 грн судового збору (а.с. 1), а при подачі апеляційної скарги 3 633,60 грн (а.с. 116).

Оскільки апеляційний суд скасовує в цілому рішення суду першої інстанції і задовольняє апеляційну скаргу, з відповідача на користь позивача належить стягнути 6 056 грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 травня 2024 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, ) заборгованість у сумі 54 861 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят одна) грн 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, ) 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова