Провадження № 2/748/634/24
Єдиний унікальний № 748/2260/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючої судді Меженнікової С.П.,

при секретарі Орішко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Чернігова в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Чернігівська районна державна нотаріальна контора, про тлумачення заповіту,

У С Т А Н О В И В :

17 травня 2024 року адвокат Березовський О.Д. звернувся до суду із вищезазначеним позовом в інтересах позивача ОСОБА_1 , у якому просить розтлумачити заповіт від 14 березня 2014 року, посвідчений 14.03.2014 року секретарем виконкому Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області Белоколошею В.М., реєстраційний номер 3, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно з яким ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 , 1975 року народження, належні їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 006593, виданого 20.09.2002 року, земельні ділянки площею 4,0243 га та площею 0,2482 га, які розташовані на території Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 006901, виданого 20.09.2002 року, земельну ділянку площею 0,7736 га, яка розташована на території Жеведської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з вищевказаних земельних ділянок. Однак, нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно, оскільки ОСОБА_4 заповідала державні акти на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 006593 та IV-ЧН № 006901, виданих 20.09.2002 року, а не самі земельні ділянки.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про день та час повідомлялися належним чином. Відзив на позов не подали.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Чернігівська районна державна нотаріальна контора явку свого представника в судове засідання не забезпечила, надавши заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2024 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З досліджених матеріалів справи судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 18 січня 2024 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

За життя вона залишила заповіт від 14 березня 2014 року, відповідно до якого заповідала державні акти на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 006593 та серії IV-ЧН № 006901 ОСОБА_1 , 1975 року народження. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області Белоколоша В.М. та зареєстрований у реєстрі за № 3 (а.с. 15).

Відповідно до архівної копії державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 006593 від 20.09.2002, ОСОБА_4 на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації № 515 від 20.09.2002 видано державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 006593, який посвідчує, що вона є власником земельної ділянки площею 4,2725 га у межах згідно з планом, що розташована на території Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №23. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки, вона складається із земельних ділянок площею 4,0243 га та площею 0,2482 (а.с. 19).

Також, як вбачається із архівної копії державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 006901 від 20.09.2002, ОСОБА_4 на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації № 515 від 20.09.2002 видано державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 006901, який посвідчує, що вона є власником земельної ділянки площею 0,7736 га у межах згідно з планом, що розташована на території Жеведської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №48 (а.с. 20).

Після смерті ОСОБА_4 19.09.2017 державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б. була заведена спадкова справа № 591/2017 (а.с. 39-45). 19.09.2017 із заявами про прийняття спадщини за законом звернулися сини спадкодавиці ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 20.10.2017 ОСОБА_2 подав заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом. 29.11.2017 із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 14.03.2014, зареєстрованого в реєстрі за №3 звернувся онук спадкодавиці - ОСОБА_1 (позивач по справі).

Постановою державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б. № 1127/02-31 від 17.07.2024 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме земельні ділянки площею 4,0243 га та 0,2482 га в межах згідно з планом, що розташовані на території Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на земельну ділянку площею 0,7736 га в межах згідно з планом, що розташована на території Жеведської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Постанова мотивована тим, що після смерті ОСОБА_4 надійшла заява позивача про прийняття спадщини за заповітом, у зв`язку з тим, що спадкодавиця зазначила, що заповідаються державні акти на право приватної власностіна землю серії IV-ЧН № 006593 та серії IV-ЧН № 006901, а не конкретні ділянки, нотаріус відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину (а.с. 48).

Згідно зі статтею 1223 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України.

Зі змісту пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" убачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину, посилаючись, що спадкодавець заповідала державні акти, а не земельні ділянки, суд дійшов висновку про наявність спору щодо тлумачення заповіту, а тому, відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснює суд.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов"язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.

При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.

Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Тобто правила тлумачення правочину визначені законом за принципом концентричних кіл: за неможливості витлумачити зміст правочину шляхом використання вузького кола засобів (буквальне тлумачення) залучаються інші засоби.

Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Відповідно до статей 177, 181, 182 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки. Право власності на земельні ділянки як нерухому річ підлягає державній реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час отримання ОСОБА_4 державних актів на право приватної власностіна землю серії IV-ЧН № 006593 та серії IV-ЧН № 006901, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Таким чином, право власності на земельну ділянку виникає на підставі правопороджуючих фактів (правочинів, адміністративних актів тощо), а посвідчується таке право державними актами. Як наслідок, до спадщини входять не документи, що посвідчують право, зокрема державні акти про право власності на земельну ділянку, а права на саму земельну ділянку як об`єкт цивільних прав. Відсутність у заповіті прямого посилання на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не відміняє дійсної волі заповідача щодо настання реальних наслідків вчиненого ним правочину, що в разі її смерті позивач успадкує земельні ділянки загальною площею 4,2725 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області області та земельну ділянку площею 0,7736 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Жеведської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області області. Суд вважає, що за своїм змістом волевиявлення спадкодавця було спрямоване на те, щоб залишити позивачу у спадок земельну ділянку загальною площею 4,2725 га до складу якої згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки входять земельні ділянки площею 4,0243 га та 0,2482 га, та земельну ділянку площею 0,7736 га, які передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на які у заповідача на момент складання заповіту було право, посвідчене державними актами на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 006593 від 20.09.2002 та серії IV-ЧН № 006901 від 20.09.2002.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, а тому слід розтлумачити зміст заповіту, складеного заповідачем ОСОБА_4 14.03.2014 на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 3, 12, 13, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Чернігівська районна державна нотаріальна контора, про тлумачення заповіту- задовольнити.

Тлумачити зміст заповіту ОСОБА_4 від 14 березня 2014 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області Белоколошею В.М. за реєстровим номером 3, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно якого ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 , 1975 року народження, земельну ділянку загальною площею 4,2725 га, до складу якої згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки входять земельні ділянки площею 4,0243 га та 0,2482 га, розташовану на території Андріївської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 006593 від 20 вересня 2002 року, та земельну ділянку площею 0,7736 га, розташовану на території Жеведської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЧН № 006901 від 20 вересня 2002 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Чернігівська районна державна нотаріальна контора, , адреса місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Шевченка, буд. 48.

Суддя:С. П. Меженнікова