"18" жовтня 2024 р.
Провадження № 2/642/157/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Вікторова В.В.,

за участю секретаря Шнайдер Д.С.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року представник позивача ОСОБА_4 адвокат Аксаітова О.І. звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про стягнення солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 10 000,00 доларів США, що станом на день подання позову складає 267 744, 00 гривень, та про стягнення з ОСОБА_2 1 070 000, 00 доларів США, що станом на день подання позову складає 28 648 608,00 гривень, - як коштів набутих без достатніх правових підстав. У подальшому позивач відмовився в частині пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_5 , і така відмова прийнята судом, та просив стягнути зі ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1080 000,00 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач передав ОСОБА_2 1 080 000, 00 доларів США, що підтверджується розписками: від 12.11.2012 року на суму 180 000,00 доларів США; від 11.12.2012 року на суму 900 000,00 доларів США. Ці кошти було передано в рахунок оплати 50 % корпоративних прав підприємства, яке володіє торгово-розважальним центром «Французький бульвар». Власником торговельно-розважального центру є Товариство з обмеженою відповідальністю «Аксіома». Позивач сподівався на отримання в майбутньому у власність корпоративних прав ТОВ «Аксіома», тому й передав грошові кошти ОСОБА_2 , який є одним із учасників «ТОВ «Аксіома». Строк виконання ОСОБА_2 зобов`язання не було встановлено даними розписками. 14 січня 2013 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений договір поруки, відповідно до якого остання взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за зазначеними вище розписками в обсязі 10 000,00 доларів США, в тому числі повернути грошові кошти у зазначеному розмірі, у випадку не передання позивачу корпоративних прав у товаристві, що володіє ТРЦ «Французький бульвар». Вказував, що до моменту подання позову корпоративні права ТОВ «Аксіома» на позивача не оформлені, передані ОСОБА_2 грошові кошти ним не повернуті.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив, в якому позовні вимоги та викладені в позові обставини заперечив та просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що вказані у розписках 50% корпоративних прав підприємства, що володіє ТРЦ «Французький квартал», були передані позивачеві. Вважав отримані ним кошти завдатком за вже укладеним правочином - Угодою від 02.11.2012 року, що підписана між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Для підтвердження своїх доводів посилався на Протокол зборів учасників ТОВ «Аксіома» від 29.08.2012 року, 27.11.2012 року, Договір купівлі - продажу від 07.11.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , Договір купівлі - продажу від 07.11.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , Договір купівлі - продажу від 07.11.2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , Договір купівлі - продажу від 07.11.2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , розписку ОСОБА_6 , додаткову угоду від 25.09.2018 року, довіреність від 10.09.2013 року, витяг з ЄДРПОУ щодо ТОВ «Аксіома». Зазначав, що учасники ТОВ «Аксіома» частково продали свої корпоративні права в загальному розмірі 50% статутного капіталу ТОВ «Аксіома» за Договорами купівлі-продажу від 07.11.2012 року на користь ОСОБА_7 , яка є номінальним власником корпоративних прав та довіреною особою ОСОБА_4 . Відтак, це підтверджує факт передачі учасниками ТОВ «Аксіома» корпоративних прав на користь ОСОБА_4 . Тому вважав, що відсутні правові підстави для стягнення грошових коштів з відповідача, як таких що отримані без належних правових підстав, посилався на постанову Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі №6-100цс15. Просив застосувати наслідку спливу строку позовної давності, оскільки розписки датовані 12.11.2012 року, 11.12.2012 року. Крім того, просив покласти судові витрати на позивача, надав попередній розрахунок суми судових витрат на правову допомогу у розмірі 180000,00грн.

Представник відповідача в письмових поясненнях по справі від 10.01.2024 заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що судовими рішеннями по справі №922/4343/21 було встановлено обставини про те, що ОСОБА_4 було передано частку в розмірі 50% в статутному капіталі ТОВ «Аксіома», кінцевим бенефіціарним власником якої є ОСОБА_4 у відповідності до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, інформація про яку міститься у розписках, на які посилається позивач у позові і які по суті своїй є доказами здійснення ОСОБА_4 оплати за отриману ним частку.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Аксаітова М.Ю. не погодилась з запереченнями відповідача та його представника на позов, та зазначила, що ОСОБА_2 не був та не є власником 50% корпоративних прав ТОВ «Аксіома», ніколи не мав повноважень на розпорядження такими корпоративними правами. Доводи відповідача, які обґрунтовані постановою Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі №6-100цс15 вважає безпідставними, оскільки у цій справі «предметом спору було стягнення грошових коштів з тих підстав, що передача транспортного засобу відбулася на підставі усного договору купівлі-продажу та згідно нотаріальної довіреності на право розпорядження автомобілем, тоді як у справі що розглядається предметом спору є стягнення безпідставно одержаних відповідачем грошових коштів за розпорядження корпоративними правами, власником яких він не був та у встановленому законодавством порядку повноважень не отримував. Таким чином, не можна вважати, що отримання ОСОБА_2 грошових коштів за розписками відбулося з достатньої правової підстави, навпаки дії ОСОБА_2 , як не власника корпоративних прав суперечать прямій вказівці закону та меті правовідношення, бо належним суб`єктом у правовідносинах купівлі-продажу може бути лише власник. Грошові кошти отримані ОСОБА_2 не можуть вважатися такими, що отримані за угодою від 02.11.2012 року в якості завдатку. Як вбачається зі змісту Угоди від 02.11.2012 року, ОСОБА_2 не є її стороною. Відповідно доводи ОСОБА_2 про те, що кошти він отримував на підставі або в рахунок такої угоди не є обґрунтованими. Доводи ОСОБА_2 не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідач не заперечує факту отримання грошових коштів в розмірі 1080 000,00 доларів США. Заперечуючи проти стягнення таких грошових коштів, відповідачем не доведено, що отримання коштів за рахунок позивача відбулось на відповідній правові підставі. Щодо позовної давності, представник позивача зазначив, що розписки, на підставі яких виникли правовідносини між сторонами, не містять строк виконання зобов`язання, тому перебіг строку позовної давності по поверненню коштів розпочався не з дати видання розписок, а з дати невиконання пред`явленої вимоги про повернення коштів з дати пред`явлення позову. Тому строк позовної давності не є пропущеним. Представник позивача вважає неспівмірними та необґрунтованими заявлені відповідачем у відзиві на позов витрати на правову допомогу у розмірі 180000,00грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2021 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_4 адвоката Аксаітової М.Ю. про забезпечення позову. Накладено арешт на частку ОСОБА_2 , розмір внеску до статутного фонду (грн.): 382 250,00 у статутному капіталі ТОВ «Аксіома», та заборонено ОСОБА_2 відчужувати його частку. Постановою Київського апеляційного суду від 15.12.2021 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2021 року залишено без змін.

13 березня 2023 року представник позивача подав клопотання про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог до ОСОБА_5 . Протокольною ухвалою суду від 25 квітня 2023 року вказане клопотання було задоволене.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року цивільну справу №761/31078/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів передано за територіальною підсудністю до Ленінського районного суду м. Харкова.

30 листопада 2023 року справа №761/31078/21 надійшла до Ленінського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01.12.2023 цивільну справу №761/31078/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів прийнято до провадження, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Трофименко Р.О. про витребування доказів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Трофименко Р.О. про витребування доказів. Витребувано для огляду оригінали розписок від 12.11.2012 року та від 11.12.2012 року.

Представник позивача - адвокат Аксаітова М. Ю. у судовому засіданні підтримала заявлені ОСОБА_10 позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволені позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Трофименко Р.О. заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до розписки, що підписана ОСОБА_2 12.11.2012 року, він отримав грошові кошти в сумі 180000,00 доларів США в рахунок оплати 50% корпоративних прав підприємства, що володіє ТРЦ «Французький бульвар» у місті Харкові.

Відповідно до розписки, що підписана ОСОБА_2 11.12.2012 року, він отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 900000,00 доларів США в рахунок оплати 50% корпоративних прав компанії, що володіє ТРЦ «Французький бульвар» у місті Харкові.

Оригінали зазначених розписок позивачем було надано для огляду в судовому засіданні, судом оглянуто, засвідчено справжність копій, що знаходяться у матеріалах справи та повернуто позивачеві.

Представник позивача просить у позові стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти, передані за вказаними розписками, посилаючись на те, що до моменту подання позову 50% корпоративних прав ТОВ «Аксіома» позивач не отримав, а передані ним ОСОБА_2 грошові кошти не повернуті.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позову заяву, а також у судовому засіданні підтвердив факт отримання ним грошових коштів за розписками від 12.11.2012 року, 11.12.2012 року.

Визнається та не заперечується сторонами, що ТОВ «Аксіома» є власником нежитлових приміщень, у яких розташований торгівельно-розважальний центр «Французький бульвар».

Відповідач на обґрунтування своєї позиції про передачу ним позивачу 50% корпоративних прав ТОВ «Аксіома» та відсутність підстав для повернення коштів посилався на наступні докази:

-Протокол зборів учасників ТОВ «Аксіома» від 29.08.2012, з якого вбачається, що для завершення будівництва ТРЦ «Французький бульвар» необхідно було залучити сторонні інвестиції, а також, що до ОСОБА_11 звернувся ОСОБА_4 і запропонував профінансувати завершення будівництва ТРЦ «Французький бульвар» в обмін на передачу йому або визначеній ним особі частини корпоративних прав ТОВ «АКСІОМА». Загальні збори вирішили укласти угоду із ОСОБА_4 щодо відчуження частини корпоративних прав учасників ТОВ «Аксіома» з метою залучення інвестицій для завершення будівництва ТРЦ «Французький бульвар» та уповноважити ОСОБА_6 провести переговори із ОСОБА_4 та укласти від імені учасників ТОВ «Аксіома» угоду щодо відчуження частини корпоративних прав учасників товариства в розмірі не більше 50% безпосередньо ОСОБА_4 або будь-якій, вказаній ним особі.

-Угоду від 02.11.2012 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо передачі 50% корпоративних прав, з якої вбачається, що ОСОБА_6 передає ОСОБА_4 50% корпоративних прав ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 у компанії, що володіє ТРЦ «Французький бульвар». Відповідно до пункту 2 такої угоди, вартість 50% корпоративних прав складає 11250000,00 доларів США.

-Документ, підписаний ОСОБА_6 11.12.2012 року, в якому він підтверджує отримання Славтичем від ОСОБА_4 грошових коштів в рахунок часткової оплати переданих ОСОБА_7 50% корпоративних прав ТОВ «Аксіома», що володіє ТРЦ «Французький бульвар».

-Договори купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 07.11.2012 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , про продаж ОСОБА_7 часток в статутному капіталі ТОВ «Аксіома».

-Протокол зборів учасників ТОВ «Аксіома» від 27.11.2012, з якого вбачається, що в результаті продажу ОСОБА_7 учасниками ТОВ «Аксіома» ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 своїх часток, ОСОБА_7 увійшла до складу учасників ТОВ «АКСІОМА» із часткою 50%.

-Додаткову угоду від 25.09.2018 року до Угоди від 02.11.2012 року, з якої вбачається, що сторони підтверджують намір виконати всі зобов`язання за Угодою від 02.11.2012 та в рамках виконання цих зобов`язань Сторона 1 в особі ОСОБА_6 надає згоду на юридичне переоформлення корпоративних прав, раніше переданих Стороні 2, з ОСОБА_7 на ОСОБА_4

-Довіреність, підписану ОСОБА_7 10.09.2013 року, з якої вбачається уповноваження ОСОБА_4 бути її представником як учасника ТОВ «Аксіома» у перелічених установах, підприємствах, організаціях України з питань щодо діяльності ТОВ, внесення змін до установчих документів ТОВ, виходу з вищевказаного Товариства, або з питань продажу усієї належної ОСОБА_7 частки або частини частки у статутному капіталі ТОВ «Аксіома» іншим учасникам, третім особам, або Товариству, припинення ТОВ «Аксіома» та зазначені інші надані повноваження, в тому числі брати участь в правлінні Товариством.

-Витяг з ЄДРЮОФОПГФ від 15.08.2020, з якого, зокрема, вбачається, що 12.12.2012 була проведена державна реєстрація зміни складу засновників (учасників) або зміни відомостей про засновників (учасників) ТОВ «АКСІОМА».

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 655 Цивільного кодексу України закріплює, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 658 Цивільного кодексу України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Відповідно до частини 3 статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», у разі внесення змін до установчих документів, які пов`язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається примірник оригіналу (ксерокопія, нотаріально засвідчена копія) одного із таких документів, зокрема, заяви, договору, іншого документа про перехід чи передачу частки учасника у статутному капіталі товариства.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про господарські товариства» в редакції від 27.08.2011 року, учасники товариства мають право, зокрема, здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, третьої статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наведених вище норм права вбачається, що лише власник корпоративних прав має право розпоряджатися ними. В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 був власником 50% корпоративних прав ТОВ «Аксіома» станом на дату отримання грошових коштів від позивача 12.11.2012 року, 11.12.2012 року або у подальшому. Докази укладання будь-яких угод, зокрема, про відчуження, передачу корпоративних прав, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Докази повернення грошових коштів ОСОБА_2 , переданих за розписками матеріали справи не містять. Відповідач також не надав доказів того, що він уповноважував у встановленому законодавством порядку третіх осіб здійснювати відчуження частки в статутному капіталі ТОВ «Аксіома», що йому належать іншим особам.

Угода від 02.11.2012 року укладена між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

ОСОБА_2 не є стороною такої угоди. В той же час матеріали справи також не містять доказів того, що ОСОБА_6 у встановленому законодавством порядку набув права представництва учасників ТОВ «Аксіома» для розпорядження їх корпоративними правами. ОСОБА_2 також не є стороною Додаткової угоди від 25.09.2018 року до Угоди від 02.11.2012 року. Фактично передача корпоративних прав за угодою від 02.11.2012 на користь ОСОБА_4 не відбулась. Самі розписки не містять застережень про те, що грошові кошти передаються за зазначеною угодою.

Суд не приймає в якості доказів договори купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 07.11.2012, укладені між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , про продаж на користь ОСОБА_7 часток в статутному капіталі ТОВ «Аксіома», виходячи з наступного.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Договори купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Аксіома» від 07.11.2012, стороною яких не є ОСОБА_4 , не містять інформацію щодо предмета доказування, на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи. Отже, зазначені докази суд не може вважати належними, достовірними та достатніми.

Що стосується аргументів відповідача про те, що ОСОБА_7 є номінальним власником частки в розмірі 50% у статутному капіталі ТОВ «Аксіома» та відчуження на її користь учасниками ТОВ «Аксіома» своїх часток у загальному розмірі 50% статутного капіталу підтверджує факт виконання ними своїх зобов`язань перед ОСОБА_4 щодо передачі 50% корпоративних прав компанії, що володіє ТРЦ «Французький бульвар» у місті Харкові, то суд зазначає наступне.

Поняття «номінальний власник» та «кінцевий бенефіціарний власник» закріплені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Відповідно до преамбули цього Закону, цей Закон спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (далі - запобігання та протидія).

Набуття особою статусу «номінальний власник» або «кінцевий бенефіціарний власник» не передбачає одночасне виникнення, зміну чи припинення у осіб, визнаних номінальним чи бенефіціарним власником будь-яких цивільних прав та обов`язків по відношенню до певних корпоративних прав.

Тобто Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» застосовується виключно з метою запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та не створює правових наслідків поза межами, цих правовідносин.

Отже, аргумент відповідача про те, що корпоративні права передані ОСОБА_7 , тому зобов`язання за розписками були виконані, не заслуговують на увагу. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, того, що право власності на частку в статутному капіталі ТОВ "Аксіома" було передано ОСОБА_7 за вказівкою та волевиявленням ОСОБА_4 , та саме за це останній сплатив ОСОБА_2 1080 000,00 доларів США.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що між позивачем та відповідачем відсутнє дійсне зобов`язання, що передбачає перехід корпоративних прав від ОСОБА_2 до ОСОБА_4 . Водночас 07.11.2012 року договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Аксіома» було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, завдатком. За змістом наведеної норми ЦК завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відтак, не можуть вважатися завдатком передані за розписками грошові кошти за відсутності дійсного зобов`язання у ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 щодо передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Аксіома».

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частина перша статті 1212 ЦК України застосовується, якщо 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 1 1 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Як вказав Верховний суд у своїй Постанові від 25 січня 2018 року у справі № 910/11210/16, визнав що наявність дійсного договору, що передбачає розпорядження майном, не є перешкодою для застосування статей 1212, 1214 ЦК України до правовідносин, у випадку, коли безпідставність отримання коштів пов`язується із відсутністю у сторони, яка отримала кошти, права на розпорядження таким майном.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти за 50% корпоративних прав товариства, що володіє ТРЦ «Французький бульвар», власником яких він не був. Будь-яких повноважень від інших учасників ТОВ «Аксіома» на розпорядження корпоративними правами, отримання грошових коштів відповідач не отримував. Тобто відповідач отримав грошові кошти від позивача за розписками поза підставою, встановленою законом.

Відповідач на спростування позовних вимог про стягнення коштів отриманих без достатньої правової підстави будь-яких доказів не надав, зокрема, й доказів того, що грошові кошти в сумі 1080000,00 доларів США були отримані ним від позивача на відповідній правовій підставі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач ОСОБА_2 набув грошові кошти в розмірі 1080000,00 доларів США без достатніх правових підстав, тому суд прийшов до висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення на його користь з відповідача грошових коштів в розмірі 1080000,00 доларів США є такою, що ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статті 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму передбачене законом чи договором суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України;( постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16).

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

У відповідності до офіційного сайту Національного банку України станом на 10 жовтня 2024 року (день винесення рішення суду) офіційний курс долара США до гривні становить 41,1934 гривень за 1 долар США.

У позовній заяві ОСОБА_4 просить визначити суму стягнення саме у гривні в еквіваленті 1080000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення.

Таким чином, в межах заявлених позовних вимог, зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню сума у національній валюті за розписками від 12.11.2012 року та від 11.12.2012 у розмірі еквівалентному 1080000,00 доларам США за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення: 1080000,00 доларів США х 41,1934 грн. = 44488872 грн. 00 коп.

Щодо застосування строку позовної давності, про що у відзиві просив відповідач, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З наявних обставин справи вбачається, що спору з приводу грошових коштів за розписками до звернення до суду між сторонами не виникало, чітких строків виконання зобов`язання обговорено не було, що свідчить про ненастання того моменту коли у позивача могли виникнути думки про порушення його майнових прав. Суперечки між сторонами виникли лише в 2021 році, у зв`язку з чим у 2021 році позивачем пред`явлено вимогу про повернення коштів, а саме поданий позов до суду.

За таких обставин строк позовної давності за пред`явленою позовною вимогою не сплинув. Отже заява відповідача про застосування строку позовної давності є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на те, що він не отримував жодної досудової вимоги про повернення грошових коштів за розписками від 12.11.2012 року та 11.12.2012 року, а тому строк позовної давності сплив, є необґрунтованими, оскільки пред`явленням вимоги до позичальника є як вручення йому вимоги про повернення коштів, так і пред`явлення до нього позову. Тобто з моменту отримання позовної заяви відповідачем розпочався строк виконання грошового зобов`язання з повернення коштів, отриманих ним на підставі вищевказаних розписок. Схожі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №755/21936/15-ц (провадження № 61-26336св18), 17 лютого 2021 року у справі № 750/13632/18 (провадження № 61-14761св19), 08 грудня 2021 року у справі № 522/24415/17 (провадження № 61-14057св21), 16 лютого 2022 року у справі №520/19325/18 (провадження №61-9353св21) та інших.

Оскільки позов про стягнення грошових коштів задоволено, відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 11350 гривень, сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Підстави для стягнення понесених відповідачем судових витрат з позивача відсутні.

Керуючись ст.ст. ст.12,13,76,77,78,81,141,259,261,265,273, 354 ЦПК України, ст.ст. 530, 1212 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі 44 488 872,00 (сорок чотири мільйони чотириста вісімдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят дві) грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 11 350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят)грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Вікторов В.В.