Справа № 461/6097/23 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3535/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за Договором кредиту та страхування № Е09.23966.009471228 від 14.02.2022 в розмірі 128 671,11 грн та судовий збір у розмірі 2684 грн.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 14.02.2022 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту та страхування № Е09.23966.009471228, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 80 000,00 грн, зі сплатою 55 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач виконав свої зобов`язання за умовами кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим/меморіальним ордером. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені договором, внаслідок чого станом на 20.06.2023 утворилась заборгованість в розмірі 128671,11 грн. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 02.05.2023 на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Однак така вимога відповідачем проігнорована.

Враховуючи наведене, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі - відмовлено.

Позов АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за договором кредиту та страхування № Е09.23966.009471228 від 14.02.2022 в розмірі 128 671,11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що вимоги AT «Ідея Банк» є безпідставними та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами. ОСОБА_1 з дитинства страждає на ДЦП, а тому через особливості нервової системи не усвідомлював умови та наслідки отримання кредиту у такому розмірі та під такі відсотки. Вказує, що надана позивачем виписка не може бути достовірним та достатнім доказом нарахованої заборгованості, оскільки не відображає нарахування відстоків за користування кредитом, не містить розміру процентної ставки, яку використовував позивач. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 14.02.2022 між АТ «Ідея Банк», ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» та ОСОБА_1 укладено трьохсторонній Договір кредиту та страхування № Е09.23966.009471228, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 80 000,00 грн зі сплатою 55 % річних.

Відповідно до п.1.6 Договору строк дії договору та дата повернення кредиту - до 14.02.2027.

Згідно з п.1.7 Договору на період прострочення платежу за договором діє процентна ставка 55 %, яка нараховується на прострочену суму кредиту.

Пунктом 1.10 Договору встановлено, що банк надає кредит позичальнику для власних потреб, шляхом переказу коштів в розмірі 71 428,57 грн на рахунок № НОМЕР_1 позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 8571,43 грн згідно з умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується меморіальними ордерами № 5632389 від 14.02.2022 , №5632395 від 14.02.2022, № 5632391 від 14.02.2022 та випискою по особовому рахунку № НОМЕР_2 .

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, у нього виникла заборгованість, яка станом на 02.05.2023 становить 128 671,11 грн, з яких: основний борг - 76 980,65 грн, прострочений борг - 2996,87 грн, прострочені проценти - 33 022,63 грн, строкові проценти - 15 670,96 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, Банк скориставшись своїм правом передбаченим договором, звернувся до боржника з вимогою від 02.05.2023 про усунення порушення кредитних зобов`язань, яка була проігнорована.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору допустив заборгованість в розмірі 128 671,11 грн і такий розмір позивачем підтверджено належними доказами та не спростовано відповідачем.

З цим висновком колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, під час укладення Договору кредиту та страхування відповідач ознайомився з текстом та змістом договору в цілому, у тому числі з Паспортом споживчого кредиту, погодився з такими умовами, проставивши на них свої особисті підписи.

Відповідно до частини першої статті 15 ЗУ «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Підписавши Кредитний договір, Позичальник зобов`язувався виконувати всі його умови та узгодив усі платежі за таким договором і протягом 14 календарних днів з дня укладення договору Позичальник не відмовився від нього.

Матеріали справи не містять підтверджуючих документів, що відповідач звертався до АТ «Ідея Банк» з вимогою надати роз`яснення щодо незрозумілості умов Кредитного договору.

При цьому як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2022 відповідачем здійснено платіж за кредитним договором в розмірі 4580,82 грн, що свідчить про розуміння ним умов договору та їх погодження.

Судом встановлено, що в провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області перебувала цивільна справа № 532/2017/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним Договору кредиту та страхування № Е09.23966.009471228 від 14.02.2022. Однак, ухвалою суду від 08.07.2024 позов ОСОБА_1 , залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Таким чином, встановивши, що Договір кредиту та страхування не визнаний в судовому порядку недійсним, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав взятих на себе за кредитним договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову АТ «Ідея Банк».

Доводи апеляційної скарги про те, що надана позивачем виписка не може бути достовірним та достатнім доказом нарахованої заборгованості, оскільки не відображає нарахування відстоків за користування кредитом, не містить розміру процентної ставки, яку використовував позивач, спростовуються долученим позивачем до відповіді на відзив детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором № Е09.23966.009471228 від 14.02.2022, який містить вичерпну інформацію про період нарахування процентів, розмір процентної ставки, тощо. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, як і не надано контррозрахунку.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду в цій частині не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_3 .

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому є звільненим від сплати судового збору, відтак відсутні підстави для стягнення з нього судового збору на користь позивача.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення суду слід скасувати в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» 2684,00 грн судового збору. В решті рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2023 року скасувати в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 2684,00 грн судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 21.10.2024

Головуючий

Судді