ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 390/2592/23

провадження № 22-ц/4809/1154/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (суддя Квітка О. О., присяжні: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) від 08.04.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст заяви

29.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження, вказавши як заінтересовану особу військову частину НОМЕР_1 , із заявою в якій просила про таке:

1)визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що зник безвісти за особливих обставин виконуючи бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки й оборони, відсічі й стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях;

2)днем зникнення безвісти за особливих обставин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати 17.01.2023;

3)місцем зникнення безвісти за особливих обставин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати м. Бахмут Донецької області.

Вимоги заяви обґрунтовано тими, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Старший солдат ОСОБА_4 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

17.01.2023 він зник виконуючи бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки й оборони, відсічі й стримуванні збройної агресії Російської Федерації в районі населеного пункту Дружківка. Дотепер його місцезнаходження невідоме.

За результатами проведеного службового розслідування ОСОБА_4 визнано таким, що самовільно залишив місце служби 17.01.2023.

З висновками службового розслідування щодо обставин зникнення ОСОБА_4 заявниця не погоджується.

Заявниця вказала, що визнання ОСОБА_4 зниклим безвісти за особливих обставин є необхідним для здійснення його пошуку, зокрема звернення до державних органів і недержавних організацій, встановлення опіки над його майном та здійснення утримання за рахунок такого майна його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08.04.2024 визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім, який зник безвісти із 17.01.2023 у місті Бахмут Донецької області за особливих обставин виконуючи бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації.

Суд, пославшись на ст. 43 ЦК України та докази у справі, вважав за можливе визнати ОСОБА_4 , військовослужбовця Збройних Сил України, безвісно відсутнім так, як він зник безвісти 17.01.2023 у м. Бахмут Донецької області. Оголошення його безвісно відсутнім здійснено судом у зв`язку з необхідністю встановлення опіки над його майном та здійснення за рахунок цього майна утримання сина ОСОБА_4 ОСОБА_5 .

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08.04.2024 у справі та ухвалити нове судове рішення яким у задоволенні заяви відмовити.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не врахував, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2024 № 151 визнано такими, що втратили чинність наказ від 19.01.2023 № 46 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем РХБЗ старшим солдатом ОСОБА_4 » та від 03.02.2023 № 81 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем РХБЗ старшим солдатом ОСОБА_4 ». призначено інше службове розслідування.

Суд ухвалив рішення, не дочекавшись результатів нового розслідування. Проте наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2024 № 864 на підставі акту службового розслідування ОСОБА_4 визнано таким, що 17.01.2023 самовільно залишив військову частину.

На думку апелянта, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду від ОСОБА_1 , викладено заперечення на вимоги та доводи апелянта. Заявниця вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Обставини, які наведенні в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому заявниця вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

5.Короткий позицій учасників справи, висловлених у судовому засіданні 02.10.2024

Апелянт повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставлення електронного документа, згідно з яким судову повістку-повідомлення про судове засідання 02.10.2024 доставлено військовій частині НОМЕР_1 30.07.2024 (а. с. 126). Проте його представник в судове засідання не з`явився.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Охременко Артем Вікторович не визнали вимог апеляційної скарги, надали усні пояснення у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що апелянт повідомлений належним чином про розгляд справи колегія суддів апеляційного суду не виходячи до нарадчої кімнати постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності представника апелянта.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

Заявниця у справі ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з матеріалами службового розслідування від 03.02.2023 ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2024 № 151 визнано такими, що втратили чинність накази командира в/ч НОМЕР_1 : від 19.01.2023 № 46 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем РХБЗ старшим солдатом ОСОБА_4 », від 03.02.2023 № 81 «Про результати службового за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем РХБЗ старшим солдатом ОСОБА_4 ».

Згідно із відповідей територіальних управлінь ДБР відомості щодо солдата ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися, кримінальні провадження щодо останнього відсутні.

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, однаквимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Перелік справ, як підлягають розгляду в окремому провадженні наведено у ст. 293 ЦПК України, зокрема, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п. 3 ч. 2 цієї статті Кодексу).

Підстави за яких фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою встановлені ч. 1, 2 ст. 43 ЦК України, а порядок визнання нормами Глави 4 розділу ІV ЦПК України.

Так згідно з ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Отже, в порядку окремого провадження рішенням суду фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою.

Проте у цій справі заявниця просила суд не про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутнім, а про визнання його зниклим безвісти за особливих обставин виконуючи бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки й оборони, відсічі й стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Згідно з преамбулою Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» (далі Закон № 2505-VIII) цей Закон визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

Відповідно до наведеного у ст. 1 Закону № 2505-VIII визначення термінів особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук; особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи (ч. 1 ст. 4 Закону № 2505-VIII).

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12 Закону № 2505-VIII Єдиний реєстр осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (далі - Реєстр), створюється для накопичення та централізації відомостей та даних про таких осіб, а також обліку інформації, необхідної для їх ефективного розшуку. Держателем Реєстру є Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до положень ст. 18 Закону № 2505-VIII заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, подається до відповідного територіального органу Національної поліції України. Заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, може бути подана родичем такої особи, представником військового формування, органом державної влади, органом місцевого самоврядування, громадським об`єднанням або будь-якою іншою особою, якій стало відомо про зникнення. Заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, може бути подана Уповноваженим, якщо зазначені в абзаці другому цієї частини особи звернулися до неї з повідомленням про зникнення особи. У заяві про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, зазначається інформація, що може сприяти розшуку такої особи.

Відомості, зазначені у заяві про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, підлягають внесенню до Реєстру в порядку, передбаченому цим Законом, протягом 24 годин після отримання Уповноваженим від Національної поліції України інформації про зникнення особи за особливих обставин або інформації про отримання заяви про розшук такої особи.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 2505-VIII надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Примітно, що положення ст. 44 ЦК України регламентує здійснення опіки на майном особи, яка визнана безвісно відсутньою, а також особи, зниклої безвісти за особливих обставин.

Системний аналіз норм статей 43, 44 ЦК України, норм Закону № 2505-VIII та Глави 4 розділу ІV ЦПК України дають суду підстави дійти висновку, що законодавець розрізнив та по різному врегулював суспільні відносини щодо набуття фізичною особою статусів: 1) зниклої безвісти за особливих обставин: збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру, 2) безвісно відсутньої.

У судовому порядку, встановленому Глави 4 розділу ІV ЦПК України, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою.

Визнання фізичної особи зниклої безвісти за обставин збройного конфлікту, воєнних дій, тимчасової окупація частини території України, надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру в судовому порядку нормами розділу ІV ЦПК України не передбачено.

Такий статус особі надається в позасудовому порядку шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин за заявою осіб, вказаних у ч. 1 ст. 18 Закону № 2505-VIII, зокрема родичів.

Суд першої інстанції не врахував, що заявниця просила суд визнати її сина ОСОБА_4 зниклим безвісти за особливих обставин 17.01.2023 виконуючи бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки й оборони, відсічі й стримуванні збройної агресії Російської Федерації м. Бахмут Донецької області.

Поза увагою суду лишилося також те, що заявниця звернулася до суду до спливу річного строку, встановленого ч. 1 ст. 43 ЦК України, обґрунтовувала свою заяву тим, що ОСОБА_4 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 й зник безвісти у зв`язку із воєнними діями на території України, а саме у м. Бахмут Донецької області. Крім того, вона вказувала на необ`єктивне, на її думку, службове розслідування обставин та причин зникнення її сина, свою незгоду з результатами такого розслідування.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції заявниця повідомила суду, що її звернення до суду із заявою мотивоване найперше незгодою з висновками службового розслідування зникнення її сина.

Отже, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст вимог заявниці та обставини, якими вони обґрунтовані, неправильно визначився з нормами закону, який підлягає застосуванню, виявив нерозуміння різниці між «визнанням фізичної особи безвісно відсутньою» та «набуттям правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин», самостійно змінив зміст вимоги заявниці, визнавши ОСОБА_4 безвісно відсутнім за особливих обставин виконуючи бойові завдання зі здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації. Суд не навів мотивів свого рішення.

З огляду на те, що ні нормами ЦПК України, ні нормами Закону № 2505-VIII не передбачено визнання в судовому порядку особи зниклою безвісти за особливих обстави, суд першої інстанції, який відкрив провадження у справі, уточнивши підстави та мету звернення заявниці до суду, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України мав би постановити ухвалу про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте суд помилково ухвалив у справі рішення.

При цьому задля набуття ОСОБА_4 правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, заявниця не позбавлена права звернутися із заявою до відповідного органу в порядку, встановленому Закону № 2505-VIII.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 2505-VII вона не позбавлена права звернутися до суду із заявою про визнання його безвісно відсутнім.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги щодо результатів проведення службового розслідування факту зникнення військовослужбовця ОСОБА_4 не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Однак відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Колегія суддів апеляційного суду встановила, що справа про визнання фізичної особи зниклою безвісти за особливих обставин (збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України) не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково рішення суду першої інстанції скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08.04.2024 скасувати, провадження у справі № 390/2592/23 закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 18.10.2024.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник