справа № 381/2381/24
головуючий у суді І інстанції Осаулова Н.А.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Акордбанк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 78 594,93 грн, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 7 жовтня 2020 року відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву-пропозицію № СІК-071020/085-78, згідно якої отримала кредит в розмірі 72 966 грн шляхом перерахування коштів на рахунок клієнта, зі сплатою відсотків за користування кредитом та щомісячної комісії. Відповідач підтвердила те, що ознайомилася з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Акордбанк»», які викладені на банківському сайті www.accordbank.com.ua. Банк свої зобов`язання виконав належним чином. Натомість, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 23 січня 2024 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 78 594,93 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 12 439,74 грн, прострочена заборгованість за процентами - 9 624,23 грн, прострочена заборгованість за комісією - 13 002,48 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту - 48 528,48 грн, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» заборгованість за Заявою-Пропозицією № СІК-071020/085-78 від 7 жовтня 2020 року у розмірі 54 034,69 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення заборгованості відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» - Павленко Сергій Валерійович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що є необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо нікчемності умови договору, якою встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування.

Зазначає, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісії за надання та обслуговування кредиту зокрема, комісію за послуги розрахунково-касового обслуговування.

Вважає, що умова договору щодо встановлення щомісячної комісії не може бути визнана нікчемною на підставі ст. 215 ЦПК України, адже законом не передбачена недійсність умови кредитного договору щодо встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування, а навпаки Закон України «Про споживче кредитування» прямо передбачає можливість банку встановлювати такий вид комісії.

Звертає увагу, що відповідно до п. п. 2.5 Заяви-Пропозиції №СІК-071020/085-78 від 7 жовтня 2020 року, розмір щомісячної комісії становить 0,99 %. Графіком платежів (додаток №1 до Заяви-Пропозиції) чітко встановлено, що щомісячна комісія сплачується саме за розрахунково-касове обслуговування (а не за будь-які інші послуги такі як: ведення рахунку; комісія за надання кредиту; інші послуги банку, надання інформації про стан кредитної заборгованості тощо).

Наголошує, що розрахунково-касове обслуговування є платною послугою згідно Закону України «Про споживче кредитування», тому висновок суду першої інстанції про те, що банком у договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно є безпідставним та таким, що суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі відповідає.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» заборгованість за Заявою-Пропозицією № СІК-071020/085-78 від 7 жовтня 2020 року у розмірі 54 034,69 грн суд першої інстанції виходив із доведеності таких вимог. Відмовляючи у задоволенні вимог банку про стягнення комісії, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки банком у договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно, суд вважав, що підстав для стягнення з відповідача простроченої заборгованості за комісією немає, а пункти кредитного договору про сплату щомісячної комісії є нікчемними.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Судом встановлено, що 7 жовтня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Акордбанк» та ОСОБА_1 підписано Заяву-Пропозицію № СІК-071020/085-78, згідно якої відповідач запропонувала банку укласти договір про надання споживчого кредиту на умовах, зазначені у вказаній заяві та у відповідності з Правилами та Умовами споживчого кредитування, які є невід`ємною частиною цієї пропозиції. Моментом прийняття банком позиції є підписання цієї заяви.

У Заяві-Пропозиції зазначено, що відповідач підтверджує, що ознайомилася і згодна з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «КБ «Акордбанк», що оприлюднені на офіційному сайті Банку www.accordbank.com.ua.

Згідно пункту 2.2 Заяви-Пропозиції, сума споживчого кредиту - 72 966 грн, в тому числі на загальні споживчі цілі 72 966 грн. Строк споживчого кредиту - 60 місяців.

Пунктами 2.4, 2.5 Заяви-Пропозиції передбачено розмір процентної ставки 18,99 % річних, розмір щомісячної комісії - 0,99 %.

Також між сторонами договору погоджено Графік платежів. Позичальником також підписано паспорт споживчого кредиту та відповідна заява-анкета.

Згідно з меморіальним ордером від 7 жовтня 2020 року № 43306853 з Дебет рахунку ПАТ «КБ «Акордбанк» перераховано на Кредит рахунок ОСОБА_2 72 966 грн, призначення платежу - переказ коштів за кредитним договором № СІК-071020/085-78 від 7 жовтня 2020 року.

Окрім того, позивачем до суду надано виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 за період з 7 жовтня 2020 року по 24 січня 2024 року.

На підтвердження заборгованості ПАТ «КБ «Акордбанк» надано розрахунок суми загальної заборгованості ОСОБА_1 станом на 23 січня 2024 року, згідно якого загальна сума заборгованості становить 78 594,93 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 12 439,74 грн, прострочена заборгованість за процентами - 9 624,23 грн, прострочена заборгованість за комісією - 13 002,48 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту - 48 528,48 грн.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Предметом даного позову є стягнення заборгованості за договором про надання кредиту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «КБ «Акордбанк»).

Проте, враховуючи, що взяті на себе зобов`язання позичальник не виконує належним чином, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів та нарахованих на них відсотків.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16 та зробила висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, а також пені за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12).

Так, судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ПАТ «КБ «Акордбанк» направлено відповідачу досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості вих. №518/2024 від 6 лютого 2024 року у загальному розмірі 78 594,93 грн.

Відтак є правильним висновок суду першої інстанції про те, що для позичальника строк виконання зобов`язань за договором вважається таким, що настав 6 лютого 2024 року і з цієї дати у кредитора припинилося право нараховувати платежі у розмірах передбачених умовами договору. При цьому, у ПАТ «Акордбанк» виникло право на звернення до суду із позовом про дострокове стягнення боргу.

Відповідно до розрахунку суми загальної заборгованості ОСОБА_1 станом на 23 січня 2024 року, загальна сума заборгованості становить 78 594,93 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 12 439,74 грн, прострочена заборгованість за процентами - 9 624,23 грн, прострочена заборгованість за комісією - 13 002,48 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту - 48 528,48 грн.

Отже, в зв`язку з порушенням відповідачем графіку повернення кредитних коштів у неї утворилася заборгованість по сплаті кредитних коштів та процентів за користування ними, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Судом першої інстанції було правильно встановлено підстави для стягнення суми боргу за Заявою-Пропозицією № СІК-071020/085-78 від 7 жовтня 2020 року, яка включає у себе: прострочену заборгованість по кредиту - 12 439,74 грн, прострочену заборгованість за процентами - 9 624,23 грн та строкову заборгованість за сумою кредиту - 48 528,48 грн і відповідач в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржує.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції також правильно відмовив позивачу у задоволенні вимог позову про стягнення комісії.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Разом з тим, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання банківських послуг.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зі змісту Заяви-Пропозиції №СІК-071020/085-78 від 7 жовтня 2020 року, що є предметом дослідження у цій справі вбачається, що в ній не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Матеріали справи також не містять доказів, що споживач користувався такими послугами.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту п. п. 2.5 Заяви-Пропозиції №СІК-071020/085-78 від 7 жовтня 2020 року щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», як правильно встановив суд першої інстанції.

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, а відтак обов`язковим, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі №168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Ці висновки узгоджуються також з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).

Відповідні доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовані позивачем.

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення суми комісії у розмірі 13 002,48 грн простроченої комісії є правильними.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення простроченої комісії є законними і обґрунтованими, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба