ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7409/24 Справа № 216/1534/24 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Корчистої О.І., Остапенко В.О.

сторони справи :

позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року, ухваленого суддею Кузнецовим у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У березні 2024 року позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 22.05.2023 між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №501185847, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 300 000,00 грн, строком користування 48 місяців. Також, за умовами кредитного договору передбачено сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99% річних.

На теперішній час відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку. Заборгованість відповідача перед Банком становить 45 777,52 грн. Відповідач обов`язки щодо погашення заборгованості в добровільному порядку не виконує, внаслідок чого позивач просив стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором №501185847 від 20.09.2019, станом на 12.02.2024 у розмірі 45 777,12 грн (сорок п`ять тисяч сімсот сімдесят сім гривень, 12 копійок), яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9 251,94 грн (дев`ять тисяч двісті п`ятдесят одна гривня, 94 копійки), заборгованості по простроченому тілу кредиту у розмірі 29 016,17 грн (двадцять дев`ять тисяч шістнадцять гривень, 17 копійок), заборгованості за відсотками у розмірі 6 956,21 грн (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість гривень, 21 копійка), офердрафт (несанкціонована заборгованість) у розмірі 552,80 грн (п`ятсот п`ятдесят дві гривні, 80 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судові витрати по справі у вигляді судового збору, у розмірі 3027,97 грн (три тисячі двадцять сім гривень, 97 копійок).

Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням через свого представника ОСОБА_2 оскаржив судове рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити АТ «СЕНС БАНК» у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 та стягнути з позивача на користь відповідача витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн.

При ццьому, скаржник зазначає, що позивачем не доведено факт укладання договору з відповідачем та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику такого договору з усіма реквізитами, у тому числі підписами сторін; не надано доказів надання відповідачу його примірнику оригіналу договору ні під час, ні після його укладення, у редакції, яка б забезпечувала його цілісність та незмінність. Отже, відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він не був фактично ознайомлений, і такий правочин не є підставою виникнення обов`язків у відповідача як споживача кредитних послуг; позивачем не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим; нараховані позивачем суми не відповідають законодавству України, у тому числі ст.1048 ЦК України, ч.3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» та заявленим самим позивачем у наданих копіях договорів та графіків платежів умовам кредитування, і є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20.09.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено оферту на укладання угоди про надання кредиту №501185847, обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 4).

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Відповідно до умов оферти на укладання угоди про надання кредиту відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 300000,00 грн з фіксованою процентною ставкою 13,99% річних строком на 48 місяців та датою повернення кредиту 20.09.2023.

В Додатку №1 до Угоди про надання кредиту №501185847 від 20.09.2019, що також підписана відповідачем, визначено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 4 зворот).

За умовами підписаної відповідачем оферту на укладання угоди про надання кредиту №501185847, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яку погоджено банком і встановлено кредитний ліміт до 200000,00 грн. (а.с. 4).

Відповідно до виписки з рахунка приватного клієнта, наданої позивачем, розрахунковий період з 20.09.2019 по 12.02.2024, що окрім кредиту відповідачем здійснювалися безготівкові розрахунки картковим рахунком. (а.с. 14-18).

З наданого АТ «Сенс Банк» розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість у розмірі 45 777,12 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9 251,94 грн, заборгованості по простроченому тілу кредиту у розмірі 29 016,17 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 6 956,21 грн, офердрафт (несанкціонована заборгованість) у розмірі 552,80 грн. (а.с. 13).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк» виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами представника відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на те, що вони були предметом дослідження судом першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно норм ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Нормами ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Відповідно до змісту ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Виконання кредитором своїх зобов`язань, фактична видача позичальнику кредиту та часткове виконання позичальником зобов`язань щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом підтверджені позивачем наданням до справи розрахунку заборгованості за кредитом у гривні.

За положеннями ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповіідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Так, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог суду надано наступні докази: копію Оферти на укладення угоди про надання кредиту №501185847, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 20.09.2019 (а.с.4); копію Графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставка з урахуванням вартості всіх супутних послуг Додаток №1 до Угоди про надання кредиту №501185847 від 20.09.2019 (а.с.4- зворот); копію розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (а.с.5); Анкету-Заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування від 20.09.2019 (а.с.5- зворот); Паспорт споживчого кредиту від 20.09.2019 (а.с.6); копію Довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.7); копію Заяви (Акцепт) №248.501185847.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування від 20.09.2019 (а.с.7- зворот); копію Заяви (Акцепт) №107.501185847.111 про прийняття пропозиції №5 укласти договір добровільного страхування фінансових ризиків за програмою «Альфа-Сервіс» від 22 листопада 2017 (а.с.8); копію Договору про внесення змін і доповнень №248.501185847-1 до угоди про надання кредиту №501185847 від 20.09.2019 про зміну процентної ставки з 20.09.2019 9,79% річних (а.с.8- зворот), які підписані позичальником ОСОБА_1 ; копію повідомлення про доходи Позичальника (а.с.9); копію трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.9-10); копію Довідки про доходи Ходаковського №245/16/09 від 16 вересня 2019 року (а.с.10- зворот); копію паспорта ОСОБА_1 (а.с.11); копію РНОКПП (а.с.12); розрахунок заборгованості (а.с.13); Виписку з рахунку приватного клієнта за розрахунковий період з 20.09.2019 по 12.02.2024 (а.с.14-18); копію Досудової вимоги Банку від 25.01.2024 про дострокове погашення кредиту (а.с.19).

Колегія суддів погоджується з правильним висновкому суду першої інстанції про доведеність позивачем належними та допустимими доказами заявлених до ОСОБА_1 позовних вимог, тоді, як відповідачем суду не надано жодного доказу на спростування позиції позивача.

Наданим АТ «Сенс Банк» розрахунком заборгованості встановлено, що станом на 12.02.2024 загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 45 777,52 грн. І зазначена сума баргу відповідачем не спростована, свого розрахунку суду не надано, як і не надано висновку спеціаліста щодо наявності або відсутності заборгованості за укладеним сторонами кредитним договором.

Отже, сукупністю наданих позивачем доказів доведено, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, користувався ними та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору та спростовує доводи представника відповідача про відсутність доказів укладання договору та отримання відповідачем кредитних коштів.

Крім цього, суд не вбачав необхідності у витребуванні у позивача оригіналу кредитного договору та інших доказів наданих до позову, з огляду те, що факт укладання кредитного договору підтверджено сукупністю письмових доказів, при цьому, достовірність підпису відповідача на вказаних документах ним та його представником не заперечувалася, зокрема клопотання про призначення та проведення почеркознавчої експертизи відповідачем не заявлялося.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі, які по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду та переоцінкою доказів, які були оцінені судом та яким надана відповідна правова оцінка.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає. Понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишаються за ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: