Справа № 304/2620/24 Провадження № 2-н/304/199/2024
У Х В А Л А

18 жовтня 2024 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, -

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» звернулося в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 7 279,88 грн. Заяву мотивує тим, що воно відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04 липня 2017 року № 880 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ТОВ «АГРОСИНТЕЗ ТРЕЙДІНГ», ТОВ «МАРГАЗ», ТОВ «АГРО ГАЗ», ТОВ «ІНТРО ГАЗ», ТОВ «ПОДІЛЛЯГАЗПОСТАЧ», СП ПГНК, ТОВ «ВІЄНА КОНСАЛТ», ТОВ «НАФТОГАЗНАДРА», ТОВ «ГАЗ ТА НАФТОПРОДУКТИ», ТОВ «СТАТУС-ТРЕЙД», ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», ТОВ «АЛЬТАІР-ІНВЕСТ» та ТОВ «ТК ІНДУСТРІЯ»» здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України. Також товариство, як суб`єкт ринку газу, здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб. Крім того, за результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020 року № 917-р постачальником «останньої надії» визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз Україна» строком на три роки. Розпорядженням КМУ від 12 вересня 2023 року № 793-р відповідно до абзацу 4 частини першої статті 15 Закону України «Про ринок природного газу» визначено на період воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна» постачальником «останньої надії» без проведення конкурсу. Постачальник «останньої надії» - компанія, яка зобов`язана протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника. Відповідно до Правил постачання природного газу, що затверджені постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, та статей 6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» заявник зобов`язаний постачати природний газ на об`єкти побутових споживачів, які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно з особовим рахунком і встановлених тарифів. Відповідно до вимог Правил, Договорів постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання Договору в письмовій формі. Пунктом 1.1 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до статей 633, 634, 641, 642 ЦК України. Згідно з п. 4 розділу ІІІ Привал, для забезпечення приєднання побутовим споживачем до умов договору постачання природного газу побутовий споживач має надати постачальнику заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, підписану побутовим споживачем або уповноваженою ним особою. Боржником постачальнику була надана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 18 серпня 2022 року. На умовах вказаного договору товариство постачало боржнику природний газ, а останній отримував його та використовував для власних потреб. З огляду на те, що відповідно до розрахунку боргу, ОСОБА_1 не було оплачено природний газ, поставлений їй за період з вересня 2022 року по серпень 2024 року (включно), на загальну суму 7 279,88 грн, тому в порядку досудового врегулювання спору їй направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ від 09 серпня 2024 року № 119/5.2-39762-2024/130274453 в сумі 8 630,96 грн (станом на дату надсилання вимоги боржнику), яка залишилась незадоволеною. Заперечення щодо сплати боргу боржником не надавалися, договір про реструктуризацію заборгованості з боржником не укладався, борг на дату подання цієї заяви не сплачено. Оскільки несплата ОСОБА_1 вартості спожитого природного газу свідчить про неналежне виконання боржником своїх зобов`язань, а тому порушує право ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна» на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений договором строк, тому просить заяву задовольнити.

Дослідивши матеріали заяви, суддя приходить до такого висновку.

Встановлено, що у заяві ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» про видачу судового наказу боржником вказано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з адресою місця проживання (та відповідно споживання житлово-комунальних послуг): АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 5, 7 ст. 165 ЦПК України суддею було здійснено запит з метою отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання вказаної фізичної особи боржника.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 853322 від 18 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 07 жовтня 2015 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішеннях «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04), «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria) заява № 7360/76, Європейський Суд з прав людини визначив, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Визначення юрисдикції та повноважень загальних судів щодо цивільних спорів, а також встановлення порядку здійснення цивільного судочинства є призначенням Цивільного процесуального кодексу України (ст. 1 цього Кодексу).

Згідно ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи вищенаведене та те, що як адресою споживання житлово-комунальних послуг, так і адресою зареєстрованого місця проживання фізичної особи-боржника ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , відтак справа відноситься до підсудності Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

У той же час, заяву про видачу судового наказу Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості подано до Перечинського районного суду Закарпатської області.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Таким чином, розглянувши надані матеріали, перевіривши результати отриманої судом інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи-боржника, суддя приходить до висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити на підставі п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 2, 7, 10, 76 80, п. 9 ч. 1 ст. 165, ст. 258 259, 263 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відмовити.

Роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Ганько І. І.