Справа № 180/616/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Янжули О.С.

секретар Котова Н.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець, в режимі відеоконференції, в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", звернулося до суду з вказаним позовом, в якому зазначає, що 27 квітня 2020 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу начальником дільниці реставрації та правки Металокріплення цеху правки та виготовлення кріпильних- матеріалів (ЦПВКМ) акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується наказом (розпорядженням) №175 від 24,04.2020 року.

01 лютого 2021 року з відповідачем був укладений договір №43, про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та в цей же день була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, які були передані відповідачу на зберігання.

Посада начальника дільниці реставрації та правки металокріплення цеху правки та виготовлення кріпильних матеріалів, яку обіймав відповідач, входить до Переліку № 447/24 посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або, застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від, 28 грудня 1977 Р- №447/24 (що діяв на момент укладання договору про повну матеріальну відповідальність з Відповідачем).

Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність№43 від 01.02.2020 року, предметом даного договору є прийом працівником на себе, повної матеріальної відповідальності за незабезпечення, цілісності і/або схоронності матеріальних цінностей роботодавця, при виконанні трудових обов`язків.

Працівник, що обіймає посаду і/або виконує роботу безпосередньо пов`язану зі зберіганням, обробкою, розподілом, продажем, відпуском, переведенням або застосуванням у процесі роботи матеріальних цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності матеріальних цінностей, і у зв`язку з вищевикладеним зобов`язується, зокрема, дбайливо ставитись до матеріальних цінностей роботодавця і вживати заходів для запобігання заподіянню їм шкоди, належним чином виконувати покладені нормативними актами роботодавця посадові обов`язки, відшкодувати повну вартість нанесеного винними діями і/або бездіяльністю, збитку.

28 грудня 2021 року ОСОБА_3 було ознайомлено з посадовою інструкцією начальника дільниці реставрації та правки металокріплення Цеху правки та виготовлення кріпильних матеріалів, яка затверджена заступником голови правління AT Марганецький ГЗК, із умовами якої він повністю погодився, про що свідчить його підпис.

Пунктом 4.3 цієї інструкції визначено, що начальник дільниці несе відповідальність за завдання матеріальної шкоди підприємству.

Відповідно до наказу AT Марганецький ГЗК № 518-АГ від 28.09.2022 року комісією (в тому числі і за участі матеріально відповідальної особи ОСОБА_3 ) було проведено річну інвентаризацію складів №78, 79 Цеху правки та виготовлення кріпильних матеріалів, недостач станом на 01.10.2022 року не виявлено, про що свідчить протокол та, інвентаризаційна опис за особистим підписом Відповідача.

24.02.2022 РФ розпочала повноцінну широкомасштабну агресію проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від -24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі Пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні було введено воєнний стан який діє до цього часу.

Починаючи з 27.07.2022 року Марганецька міська територіальна громада перебуває під, майже щоденними, артилерійськими обстрілами, у зв`язку з чим її було включено до Переліку територій, на яких ведуться активні бойові дії (на даний час Марганецьку міську територіальну громаду включено до переліку територій можливих бойових дій).

Неодноразові обстрілі промислової зони, а також прямі влучання ворожої артилерії по об`єктам AT «Марганецький ГЗК» поставили під загрозу здоров`я та життя працівників. У зв`язку із цим керівництвом AT «Марганецький ГЗК» було-прийнято рішення про зупинення робіт підприємством та переведення частини працівників в режим вимушеного простою з 01.10.2023 року.

Згідно з наказом №629-ОЦ від 30.10.2023 року Про простій працівників AT Марганецький ГЗК начальник дільниці реставрації та правки металокріплення цеху правки та виготовлення, кріпильних матеріалів - ОСОБА_3 знаходився в простої, при цьому відповідно до наказу №644 -ОП від 13.11.2023 року він був відкликаний з простою для участі в роботі інвентаризаційної комісії по проведенню щорічної інвентаризації на дільниці реставрації та правки металокріплення цеху правки та виготовлення кріпильних матеріалів однак на роботу ОСОБА_3 не з`явився та участі в роботі інвентаризаційної комісії не прийняв.

14 листопада 2023 року комісією AT Марганецький ГЗК було проведено інвентаризацію ТМЦ, які обліковуються в підзвіті начальника дільниці реставрації та правки металокріплення ЦПВКМ - ОСОБА_3 ..

В ході проведення інвентаризації комісією було виявлено нестачу товаро-матеріальних цінностей, що обліковувались в підзвіті начальника дільниці реставрації та правки металокріплення ЦПВКМ - ОСОБА_3 , а саме:

-арматури №16 А240С в кількості 0,2468 тн.;

-кріплення б/в на сортування в кількості 4,5716 тн.;

-полоса 10*45 в кількості 0,3518 ти.:

-полоса 8*45 в кількості 3,3802 тн.;

-профіль металевий СВП 17 в кількості 0,5758 тн.;

-профіль металевий СВП 29 в кількості 20,5564 тн.;

-сталь коло16 ст 3 в кількості 0,8862 тн.;

-промисловий лом чорний в кількості 29,2398: тн.,

Всього металокрипільної продукції 59,8086 тонн, на загальну суму 1 416 952,59 грн. (один мільйон чотириста шістнадцять тисяч, дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 59 копійок).

З урахуванням ПДВ сума нестачі товарно-матеріальних цінностей становить 1 700 343,11 грн. (один мільйон сімсот тисяч триста сорок три гривні 11 копійок).

Таким чином, Відповідач працюючі на посаді начальника дільниці реставрації та правки металокріплення Цеху правки та виготовлення кріпильних матеріалів акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний' комбінат» ніс повну матеріальну відповідальність перед акціонерним товариством «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що також підтверджується договором про повну матеріальну відповідальність № №43 від 01.02.2021 року та у зв`язку з неналежним виконанням своїх посадових обов`язків, нехтуючи нормативними актами та правилами, які регулюють його трудову діяльність, не пересвідчився особисто у наявності товарно-матеріальних цінностей шляхом їх періодичного перерахунку, що спричинило нестачу, та як наслідок такі дії відповідача завдали матеріальної шкоди позивачу в сумі 1 700 343, 11 грн. (один мільйон сімсот тисяч триста сорок три гривні 11 копійок).

Відповідно до наказу №340/К-тр від 23.11.2023 року ОСОБА_3 було звільнено за власним бажанням.

Суму матеріальної шкоди спричиненої АТ «Марганецький ГЗК» на загальну Суму 1700343,11 грн. ОСОБА_3 не відшкодовано.

Посилаючись на ст. 130, 134, 135-1, 136 КЗпП, ст.ст.1166, 1192 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача вказану суму матеріальної шкоди, завданої під час виконання трудових обов`язків. Судові витрати покласти на відповідача.

Від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що в позовній заяві позивачем хибно викладено положення договору та зазначено, що предметом останнього було «прийом працівником на себе повної матеріально відповідальності за незабезпечення цілісності і/або схоронності матеріальних цінностей роботодавця, при виконанні трудових обов`язків.»

Позивачем було прийнято рішення про зупинення робіт підприємством і переведено частину працівників в режим вимушеного простою, згідно з наказом від 30.10.2023 №629-ОП. В періоди з 28.08.2023 по 31.10.2023 відповідач перебував на лікарняному, що підтверджується витягами з електронного реєстру листків непрацездатності. Отже відповідача було переведено у вимушений простій в момент перебування останнього на лікарняному.

10.11.2023 року відповідач вирішив подати заяву про звільнення за власним бажання (при цьому, у заяві просив його звільнити з 15.11.2023).

В період перебування на лікарняному, у вимушеному простої - відповідач не знаходився на робочому місці.

Позивач не доводить, коли саме заподіяно шкоду та разом з тим не врахував, що відповідач не виконував трудові обов`язки, оскільки перебував на лікарняному.

Позивач стверджує, що наказом №644-ОП від 13.11.2023 відповідача було відкликано з простою для участі в роботі інвентаризаційної комісії по проведенню щорічної інвентаризації на дільниці реставрації та правки металокріплення цеху правки і виготовлення кріпильних матеріалів. Проте, із цим наказом відповідача належним чином ознайомлено не було.

Як слідує з матеріалів позовної заяви, 14.11.2023 комісією АТ «Марганецька ГЗК», за відсутності відповідача та відсутності його підпису про ознайомлення з наказом, тобто без здійснення належного повідомлення - було проведено інвентаризацію ТМЦ, які обліковуються, як вказано у позовній заяві, в підзвіті відповідача. І в ході проведення цієї інвентаризації комісією начебто було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей, що обліковувались в підзвіті начальника дільниці реставрації та правки металокріплення ЦПВКМ - ОСОБА_3 ..

Всього металокрипільної продукції 59,8086 тонн, на загальну суму 1416952,59 грн. З урахуванням ПДВ сума нестачі товарно-матеріальних цінностей становить 1700343,11 грн.

Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина.

Зі змісту ч. 2 ст. 130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установ організації майнової шкоди.

Матеріальна відповідальність не можлива без встановлення в даному випадку вини в діях відповідача чи бездіяльності та прямого причинного зв`язку між протиправною і винною дією чи бездіяльністю відповідача, і шкодою, яка настала (якщо така взагалі; настала).

Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячної заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Зазначає, що відповідно до Закону України «Про дерадянізацію законодавства України» майже усі нормативно правові акти СРСР та УРСР, на підставі яких сторонами укладено договір, втратили чинність, або перестали застосовуватись на території України, або їх було змінено відповідно сучасних реалій.

Позивачем не доведено, що відповідач, будучи особою, що несе повну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей у відповідності Договору про індивідуальну матеріальну відповідальність, порушив посадові обов`язки, в то числі, щодо збереження ввірених йому матеріальних цінностей, чим спричинив позивачу збитки.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру прямої дійсної шкоди, не доведено винне порушення працівником обов`язків за трудовим договором і наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і шкодою, що наступила, та його вини.

У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила задовільнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 27 квітня 2020 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу начальником дільниці реставрації та правки Металокріплення цеху правки та виготовлення кріпильних- матеріалів (ЦПВКМ) акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується наказом (розпорядженням) №175 від 24,04.2020 року.

01 лютого 2021 року з відповідачем був укладений договір №43, про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та в цей же день була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, які були передані відповідачу на зберігання.

Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність№43 від 01.02.2020 року, предметом даного договору є прийом працівником на себе, повної матеріальної відповідальності за незабезпечення, цілісності і/або схоронності матеріальних цінностей роботодавця, при виконанні трудових обов`язків.

Відповідно до наказу AT Марганецький ГЗК № 518-АГ від 28.09.2022 року комісією (в тому числі і за участі матеріально відповідальної особи ОСОБА_3 ) було проведено річну інвентаризацію складів №78, 79 Цеху правки та виготовлення кріпильних матеріалів, недостач станом на 01.10.2022 року не виявлено, про що свідчить протокол та, інвентаризаційна опис за особистим підписом Відповідача.

Керівництвом AT «Марганецький ГЗК» було-прийнято рішення про зупинення робіт підприємством та переведення частини працівників в режим вимушеного простою з 01.10.2023 року.

Згідно з наказом №629-ОЦ від 30.10.2023 року Про простій працівників AT Марганецький ГЗК начальник дільниці реставрації та правки металокріплення цеху правки та виготовлення, кріпильних матеріалів - ОСОБА_3 знаходився в режим вимушеного простою.

14 листопада 2023 року комісією AT Марганецький ГЗК було проведено інвентаризацію ТМЦ, які обліковуються в підзвіті начальника дільниці реставрації та правки металокріплення ЦПВКМ - ОСОБА_3 ..

В ході проведення інвентаризації комісією було виявлено нестачу товаро-матеріальних цінностей, що обліковувались в підзвіті начальника дільниці реставрації та правки металокріплення ЦПВКМ - ОСОБА_3 , а саме:

-арматури №16 А240С в кількості 0,2468 тн.;

-кріплення б/в на сортування в кількості 4,5716 тн.;

-полоса 10*45 в кількості 0,3518 ти.:

-полоса 8*45 в кількості 3,3802 тн.;

-профіль металевий СВП 17 в кількості 0,5758 тн.;

-профіль металевий СВП 29 в кількості 20,5564 тн.;

-сталь коло16 ст 3 в кількості 0,8862 тн.;

-промисловий лом чорний в кількості 29,2398: тн.,

Всього металокрипільної продукції 59,8086 тонн, на загальну суму 1 416 952,59 грн. (один мільйон чотириста шістнадцять тисяч, дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 59 копійок).

З урахуванням ПДВ сума нестачі товарно-матеріальних цінностей становить 1 700 343,11 грн. (один мільйон сімсот тисяч триста сорок три гривні 11 копійок).

Відповідно до наказу №340/К-тр від 23.11.2023 року ОСОБА_3 було звільнено за власним бажанням.

Так, за змістом ст. 3 КЗпП Українитрудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до ч. 1ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексузастосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Статтею 130 КЗпП Українивизначені загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників. Зокрема, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п.1ч.1ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно ст. 135 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та:

1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи.

Розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами (ст. 135-3 КЗпП).

Відповідно до ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Отже, виходячи з положень ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково (ч.5 ст.130 КЗпП).

У трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві. Наявність винних дій працівника доводить позивач.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками» суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах.

Вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року № 14, за правилами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов договору.

В даному випадку судом встановлено, що позивачем не встановлено точний час спричинення підприємству матеріальної шкоди, тоді як згідно з наказом №629-ОЦ від 30.10.2023 року Про простій працівників AT Марганецький ГЗК начальник дільниці реставрації та правки металокріплення цеху правки та виготовлення, кріпильних матеріалів - ОСОБА_3 знаходився у вимушеному простої і не виконував свої посадові обов`язки, оскільки фізично не перебував на робочому місці.

Відповідно до п. 1.4 Посадової інструкції начальника дільниці реставрації та правки металокріплень цеху правки та виготовлення кріпильних матеріалів (ЦПВКМ) Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», на час відсутності начальника дільниці (відпустка, хвороба, відрядження, відрядження та ін.) його обов`язки виконує особа, призначена наказом голови правління в установленому порядку, яка набуває відповідних прав, обов`язків та несе відповідальність за виконання покладених на неї обов`язків.

Судом встановлено, що в періоди з 28.08.2023 по 31.10.2023 відповідач перебував на лікарняному, що підтверджується витягами з електронного реєстру листків непрацездатності, наявних в матеріалах справи. Отже відповідача було переведено у вимушений простій в момент перебування останнього на лікарняному.

Відповідно до наказу №644 -ОП від 13.11.2023 року ОСОБА_3 був відкликаний з простою для участі в роботі інвентаризаційної комісії по проведенню щорічної інвентаризації на дільниці реставрації та правки металокріплення цеху правки та виготовлення кріпильних матеріалів однак на роботу ОСОБА_3 не з`явився та участі в роботі інвентаризаційної комісії не прийняв, оскільки на думку суду, він не був належним чином повідомлений про наявність вказаного наказу, так матеріали справи містять фіскальний чек «УКРПОШТИ», який є не читабельним, однак враховуючи ряд технічних дій необхідних для влучення листа адресату суд вважає неможливим за кілька годин, оскільки наказ винесено 13.11.2023 року а відповідачу для взяття участі у роботі комісії необхідно з`явитися 14.11.2023 року.

Що стосується акту від 13.11.2023 про ознайомлення з наказом №363АГ 13.11.2023 року про проведення інвентаризації та передачу ТМЦ, то вказаний акт викликає у суду сумнів з приводу його достовірності, на що вказує і представник відповідача, так як він не був долучений до позовної заяви, а був наданий лише після подання відзиву на позовну заяву, в якому зазначено про порушення порядку ознайомлення відповідача із вказаним наказом.

Окрім того, у вказаному акті не зазначено ні адреси за якою було здійснено виїзд комісії, ні відомостей, що дозволили б дійти переконливого висновку про що зазначеними у акті особами дійсно було відвідано адресу місця реєстрації відповідача у конкретні час та дату, ні належних відомостей, доказів фіксації щодо відсутності там відповідача, у зазначений час.

14 листопада 2023 року комісією AT Марганецький ГЗК було проведено інвентаризацію ТМЦ, які обліковуються в підзвіті начальника дільниці реставрації та правки металокріплення ЦПВКМ - ОСОБА_3 , за відсутності самого ОСОБА_3 , який не був належним чином повідомлений про відкликання його із простою.

В ході проведення інвентаризації комісією було виявлено нестачу товаро-матеріальних цінностей, що обліковувались в підзвіті начальника дільниці реставрації та правки металокріплення ЦПВКМ - ОСОБА_3 , а саме: металокрипільної продукції 59,8086 тонн, на загальну суму 1 416 952,59 грн. (один мільйон чотириста шістнадцять тисяч, дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 59 копійок). З урахуванням ПДВ сума нестачі товарно-матеріальних цінностей становить 1 700 343,11 грн. (один мільйон сімсот тисяч триста сорок три гривні 11 копійок).

Тобто, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що час спричинення шкоди підприємству не встановлений, відповідач перебував на лікарняному а його обов`язки мав виконувати інший працівник, підприємство перебувало в простої, про відкликання з простою відповідач належним чином не повідомлений, участі у роботі інвентаризаційної комісії не брав. Після виявлення підприємством нестачу товаро-матеріальних цінностей на суму 1 700 343,11 грн. (один мільйон сімсот тисяч триста сорок три гривні 11 копійок), AT Марганецький ГЗК не зажадало від ОСОБА_3 письмових пояснень, не провело внутрішнього розслідування події, що носить кримінальний характер, не вчинило жодних дій, щодо встановлення часу зникнення згаданих металоконструкцій, не опитано працівників служби охорони підприємства, не вчинено дій, щодо огляду камер відеоспостереження підприємства, також не повідомлені правоохоронні органи, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, досудове розслідування правоохоронними органами по даному факту не проводиться.

Відтак, питання вини саме відповідача у виявленій нестачі не доведено позивачем конкретними доказами, які мають відповідати вимогам ст. ст. 76- 80 ЦПК України.

На думку суду, для притягнення до відповідальності відповідача - позивач не довів, що саме внаслідок винних протиправних дій (чи бездіяльності) відповідача виникла нестача, що є обов`язковими умовами покладення на працівника матеріальної відповідальності, а також прямий причинний зв`язок між такими діями і наслідками з виявлення нестачі матеріальних цінностей.

Позивачем також не надано належних доказів на підтвердження розміру прямої дійсної шкоди. Відповідно до вимог частини першої статті 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Клопотання про призначення економічної експертизи в судовому засіданні представником позивача не заявлялося.

Також суд не залишає поза увагою і посилання представника відповідача на те, що Законом України «Про дерадянизацію законодавства України» від 21.04.2022 №2215-ІХ (набрав чинності 07.05.2022), Указ Президії Верховної Ради СРСР від 13.07.1976 за №4204-ІХ «Об утверждении Положения о материальное ответственности рабочих и служащих за ущерб, причиненный предприятию учреждению, организации» - не застосовується на території України, виходячи: з вимог пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України (п. 362 Додатку №2 Закону).

При обґрунтуванні позовних вимог за даним позовом щодо відшкодування шкоди, завданої товариству, позивач посилається на норми ст. ст.1166, 1192 ЦК України.

Відповідно дост. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст.1192 ЦК України).

Слід зазначити, що в п.3 постанови ВССУ «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» від 11.12.2015№12 зазначено, що у чинному законодавстві поряд із поняттям матеріальної відповідальності визначена категорія цивільно-майнової відповідальності. Судам слід пам`ятати, що тотожні, на перший погляд, поняття за правовою природою істотно відрізняються одне від одного. Матеріальна відповідальність є інститутом трудового права. Умови, підстави, обсяг та порядок її застосування закріплено КЗпП. Майнова відповідальність є цивільно-правовою категорією. Правове забезпечення застосування заходів майнової відповідальності здійснює ЦК, тому вона не поширюється на трудові правовідносини. Галузева належність матеріальної відповідальності до трудового права визначається характером правопорушення. Щодо шкоди, завданої роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, норми цивільного законодавства не застосовуються.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Тобто позивач при зверненні до суду самостійно визначає відповідність обраного ним способу захисту вимогам закону чи договору.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Однак, обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок неодноразово робила Велика Палата Верховного Суду (зокрема, постанови від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19).

Оскільки позивач посилається на те, що відповідачем було завдано матеріальну шкоду позивачу під час виконання ним своїх трудових обов`язків, тому положення ст. 1166, ст. 1192 ЦК України не можуть застосовуватись до даних правовідносин.

У зв`язку з викладеним суд вважає що позивач обрав неналежний спосіб захисту при зверненні з даним позовом, керуючись ст.ст. 1166,1192 ЦК України.

З огляду на викладене, спірні правовідносини з відшкодування шкоди, заподіяної працівником підприємству, врегульовано нормами КЗпП України.

Відповідно дост.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи принцип справедливості, добросовісності, розумності цивільного судочинства, а також те, що позивачем не доведено наявність підстав для покладення на відповідача матеріальної відповідальності в повному обсязі за шкоду, завдану внаслідок неналежного виконання ним трудових обов`язків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд доходить висновку, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору з відповідача не стягуються та покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 134,135-1 КЗпП України, ст. ст. 4,10, 12, 13 ,76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків відмовити у повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2024 року.

Суддя: О. С. Янжула