Номер провадження: 22-ц/813/1101/24
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Одеської міської ради

на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2022 року

у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , Юридичний департамент Одеської міської ради, про скасування рішень державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, шляхом знесення самочинно прибудованого об`єкту,

встановив:

У жовтні 2020 року Одеська міська рада звернулася до суду з вказаним вище позовом у якому просила:

-скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію змін розділу від 08 травня

2020 року № 52190060, що є підставою для проведення державної реєстрації зміни права

власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1

(реєстраційний номер: 01);

-скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх

обтяжень від 26 травня 2020 року № 52377922, номер запису про право власності від 26 травня

2020 року № 36624515, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права

власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою:

АДРЕСА_2 (реєстраційний номер: 01).

-зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту

земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого (прибудованого) об`єкта за адресою:

АДРЕСА_2

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11 березня 2016 року №95 набула права власності на 47/100 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 40,4 кв.м. Право власності на квартиру зареєстроване в установленому законом порядку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

08 травня 2020 року на підставі технічного паспорту, державним реєстратором (приватним нотаріусом) прийнято рішення про зміни розділу №52190060, яким загальну площу квартири змінено з 40,4 кв.м. на 45,5 кв.м., тобто площа самочинного будівництва складає 5,1 кв.м.

У подальшому ОСОБА_1 відчужила самочинно збудований об`єкт, шляхом укладення договору дарування від 26 травня 2020 року №2877 та подарувала ОСОБА_2 47/100 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 40,4 кв.м.

При цьому, площа самочинного будівництва, яка складає 5,1 кв.м не була предметом зазначеного вище договору дарування, однак 26 травня 2020 року державним реєстратором (приватним нотаріусом) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №52377922, згідно якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 47/100 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,5 кв.м., тобто із захопленням самочинної прибудови.

З урахуванням викладеного вище, у власності ОСОБА_2 знаходиться майно, до складу якого увійшла самочинна прибудова площею 5,1 кв.м.

15 липня 2020 року департамент комунальної власності Одеської міської ради листом від 14 липня 2020 року № 01-18/802 повідомив, що відділом самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням вимог земельного законодавства оглянуто земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_2 .

За результатом обстеження було встановлено, що земельна ділянка за вказаною вище адресою використовується під розміщення житлового будинку. З фасадної частини будинку площа квартири АДРЕСА_3 збільшена за рахунок земель територіальної громади міста на 10 кв.м. (тротуару загального користування) та використовується під розміщення прибудови до зазначеної квартири.

Одеською міською радою не приймалися рішення щодо передачі у власність або користування земельної ділянки, яка розташована за вказаною вище адресою, про що складено акт огляду земельної ділянки від 09 липня 2020 року.

06 серпня 2020 року Головне управління держгеокадастру в Одеській області (Відділ у м. Одесі) листом від 08 липня 2020 року № 523/112-20 повідомило, що згідно з Книгами реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та договорів оренди станом на 31 грудня 2012 року у Відділі відсутня інформація щодо реєстрації права власності (користування) на земельну ділянку за вказаною вище адресою.

Отже вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, будь-яким особам у власність чи/або користування для будівництва прибудови за вказаною адресою не надавалась, тобто об`єкт є самочинно збудованим на землях територіальної громади м. Одеси та підлягає знесенню.

Посилаючись на те, що самочинно збудований (прибудований) об`єкт порушує права та законні інтереси територіальної громади м. Одеси як власника земельної ділянки, на якій розташована ця споруда (прибудова), позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2022 року позов Одеської міської ради задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. про реєстрацію змін розділу від 08 травня 2020 року № 52190060, що є підставою для проведення державної реєстрації зміни права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 01). Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 травня 2020 року № 52377922, номер запису про право власності від 26 травня2020 року № 36624515, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер: 01). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого (прибудованого) об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення таких вимог позивача. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог з підстав наведених в оскаржуваному рішенні є помилковими, побудовані на хибному тлумаченні ст. 376 ЦК України, оскільки Одеською міською радою доведено підстави позову, зокрема, що побудована відповідачами прибудова до квартири здійснена на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси без належних на те дозвільних документів, що позбавило позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися цією земельною ділянкою, і свідчить про незаконність самочинного будівництва та те, що воно підлягає знесенню.

Правом на відзив відповідачі та треті особи не скористалися.

Від представника скаржника до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже предметом апеляційного перегляду є заочне рішення суду лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог Одеської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого (прибудованого) об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи такі обставини.

ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11 березня 2016 року № 95 набула права власності на 47/100 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 40,4 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 225119270 від 23.09.2020 року (т.1 а.с. 24-36).

Також із зазначеного вище реєстру убачається, що на підставі технічного паспорту від 29 квітня2020 року серія та номер б/н та довідки від 29 квітня 2020 року серія та номер: 121227 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П. прийнято рішення про зміни розділу від 08.05.2020 року № 52190060, яким загальну площу квартири 40,4 кв.м., житлову площу 24,5 кв.м. змінено на загальну площу 45,5 кв.м., житлову 24,5 кв.м (т.1 а.с. 25).

26 травня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір дарування квартири, за умовами якого ОСОБА_1 подарувала (передала у власність), а ОСОБА_2 прийняла у дар (у власність) 47/100 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається із загальної площі 40,4 кв.м. (т.1 а.с. 42-43).

Цього ж дня, тобто 26 травня 2020 року, на підставі зазначеного вище договору, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 52377922, номер запису про право власності від 26 травня 2020 року № 36624515, яким зареєстровано за ОСОБА_2 47/100 частки квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 45,5 кв.м. (т.1 а.с.252).

З листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради №01-18/802 від 14 липня 2020 року убачається, що відділом самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням вимог земельного законодавства оглянуто земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_2 . За результатами обстеження було встановлено, що земельна ділянка за вказаною вище адресою, використовується під розміщення житлового будинку. З фасадної частини будинку площа квартири АДРЕСА_3 збільшена за рахунок земель територіальної громади міста на 10 кв.м. (тротуару загального користування) та використовується під розміщення прибудови до зазначеної квартири (т.1 а.с. 54).

З акту огляду земельної ділянки від 09 липня 2020 року, складеного Департаментом комунальної власності Одеської міської ради убачається, що у департаменті відсутня інформація про прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки за вказаною вище адресою, має місце забудова та використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів на землекористування (т.1 а.с. 55).

З листа департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-11/2755 від 24 травня 2020 року убачається, що згідно інформації архіву та відділу загального листування департаменту данні щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки (або будівельних паспортів) на реконструкцію приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , не значаться (т.1 а.с. 59).

Як убачається з листа Головного управління держгеокадастру в Одеській області №253/112-20 згідно книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та договорів оренди станом на 31 грудня 2012 року у відділі відсутня інформація щодо реєстрації права власності (користування) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 60).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради про знесення самочинно збудованого (прибудованого об`єкту), суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що знесення вказаного об`єкту не зашкодить конструкції будівлі в цілому, також не доведено реальної небезпеки порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідачів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статі 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні вимог Одеської міської ради про знесення самочинно збудованого (прибудованого) об`єкта, судом залишено поза увагою положення ч. 4 ст. 376 ЦК України, відповідно до яких якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 року у справі №822/2149/18 сформував висновок про те, що обов`язковому знесенню об`єкт будівництва підлягає у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Отже висновки суду першої інстанції про те, позивачем не було надано належних доказів на підтвердження того, що знесення не зашкодить конструкції будівлі зроблені без врахування того, що ця обставина не спростовує статус будівництва, як самочинного, що у відповідності до вимог чинного законодавства не підлягає правовому захисту.

Встановивши, що вказаний об`єкт загальною площею 5,1 кв.м. є самочинним будівництвом, розташований на землях територіальної громади м. Одеси та перешкоджає реалізації громадою м. Одеси своїх повноважень як власника відповідної земельної ділянки, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого (прибудованого) об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду викладених у постановах від 13 грудня 2023 року у справі №522/17307/19 (провадження № 61-972св23), від 28 грудня 2023 року у справі №523/1749/21 (провадження №61-7898св23).

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги Одеської міської ради та скасування заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2022 року в оскаржуваній частині і ухвалення в цій частині нового судового рішення про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого (прибудованого) об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради належить стягнути судовий збір, що підлягав сплаті за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 5 255 грн (2 102*150%+2 102).

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2022 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Одеської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого (прибудованого) об`єкта задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого (прибудованого) об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Одеської міської ради () судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 5 255 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова