Справа № 496/5710/24
Провадження № 2/496/2658/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Пасечник М.Л., вивчивши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Чернієнко О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 09.09.2024 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви не пізніше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

17.10.2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від адвоката Чернієнко О.В. про усунення недоліків, але оглянувши вказану заяву вбачається, що представником позивача не в повному обсязі усунуто недоліки.

В постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) вказано, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою.

Так, представником позивача не залучено орган опіки та піклування до участі у справі та не надано копію позову з додатками, згідно вимог ч.1 ст. 177 ЦПК України.

Представником позивача у заяві про усунення недоліків зазначено, що позивачем позовна вимога про визначення місця проживання дітей разом з батьком в позові не заявлена, натомість позовна заява містить прохання позивача залишити проживати дітей разом з ним, що в даному випадку є лише констатацією такого стану.

Натомість, представником позивача не сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн. за другу позовну вимогу, не надано до суду оригінал квитанції, в якій зазначено суму сплати, дату, ПІБ платника та призначення платежу.

Таким чином, представником позивача виконані вимоги суду частково, а тому суд вбачає підстави для повернення позовної заяви, відповідно до ст. 185 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Із зазначеного вбачається, що повернення позовної заяви у відповідності до ст. 185 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду із вказаним позовом.

Керуючись ст.ст. 185, 259-260, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей- вважати неподаною та повернути позивачу з усіма доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Суддя М.Л. Пасечник