Справа № 204/3418/24
Провадження № 2/204/2187/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 вересня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2024 року позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_1 , в якій прохає стягнути із неї заборгованість за кредитним договором № від 20 грудня 2017 року, у сумі 11707 гривень 67 копійок, яка складається із загальної суми боргу по тілу 7759 гривень 35 копійок, загальної суми боргу по відсотках 3948 гривень 32 копійки та загальної суми боргу по комісії 0 гривень (а. с. 3-5 та на звороті).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 20 грудня 2017 року між відповідачкою та АТ «ОТП БАНК» було укладено кредитний договір № від 20 грудня 2017 року, за яким 28 червня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу, за яким до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором. Так, за договором факторингу АТ «ОТП БАНК» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняла належні АТ «ОТП БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 в сумі 11707 гривень 67 копійок, яка складається із загальної суми боргу по тілу 7759 гривень 35 копійок, загальної суми боргу по відсотках 3948 гривень 32 копійки та загальної суми боргу по комісії 0 гривень. Таким чином позивач набув прав вимоги до відповідачки за вказаними кредитними договорами та прохає суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 20 грудня 2017 року у сумі 11707 гривень 67 копійок, яка складається із загальної суми боргу по тілу у сумі 7759 гривень 35 копійок та із загальної суми боргу по відсотками у сумі 3948 гривень 32 копійки, разом із судовими витратами.

Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 35), копія якої надіслана учасникам справи за вихідним № 10817/24-вих/2/204/2187/24 від 29 квітня 2024 року (а. с. 36).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові прохав про розгляд справи за його відсутності (а. с. 5).

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місця, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 51,52), причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами.

Судом встановлено, що 20 грудня 2017 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про видачу о обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № від 20 грудня 2017 року (а. с. 6 та на звороті), відповідно до умов якого відповідачці надано кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії, кредит надається в межах кредитного ліміту, за винятком випадків передбачених цим договором, а держатель приймає кредит і зобов`язується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та порядку, що передбачені цим договором.

Відповідно до вимог п. 1.2 вказаного договору, розмір кредитного ліміту складає 6788,7 гривень.

Пунктом 1.4 вказаного договору визначено, що строк дії кредитної лінії становить 3 роки з моменту підписання банком та і позичальником цього договору (тобто до 20 грудня 2018 року).

Згідно з вимогами п. п. 2.1 цього договору, банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за договором третій особі, підписанням цього договору позичальник надає свою згоду на таке відступлення права вимоги за договором третій особі.

Також, 20 грудня 2017 року відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту (а. с. 6 на звороті - 7).

28 червня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та АТ «ОТП Банк» укладено договір факторингу № 28/06/23 (а. с. 14-15 та на звороті), відповідно до якого клієнт передає, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, і розмірі портфеля заборгованості.

Відповідно до п. 6.1 вказаного договору, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників в розмірі портфеля заборгованості, яке виникло у клієнта внаслідок укладення з боржникам кредитних договорів та надання клієнтом боржникам кредитних коштів.

Згідно з вимогами п. 6.2.3 вказаного договору факторингу, право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання фактором та клієнтом умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги.

Як вбачається з Витягу з Реєстру Боржників № 2 до вищевказаного договору факторингу (а. с. 16) вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № у сумі 11707,67 гривень, яка складається із загальної суми боргу по тілу 7759,35 гривень та загальної суми боргу за відсотками у сумі 3948,32 гривень.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості за договором № від 20 грудня 2017 року, станом на 29 лютого 2024 року, за відповідачкою перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 11707,67 гривень, яка складається із загальної суми боргу по тілу 7759,35 гривень та загальної суми боргу за відсотками у сумі 3948,32 гривень (а. с. 13).

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.

Відповідно до вимог статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня).

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

При цьому, Верховний Суд України у своїй постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 758/3459/14-ц зробив висновок про те, що підвищені проценти за користування кредитними коштами понад установлений строк є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рішення у справi i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Так, приписами статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Нормами статті 19 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Відповідно до вимог ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

З огляду на вищевикладене, оскільки фінансові установи, правонаступником яких за договорами факторингу є позивач, виконали всі передбачені кредитними договорами умови щодо надання відповідачці кредитних коштів, а остання, за укладеними договорами вказані грошові кошти отримала, однак свої зобов`язання щодо їх повернення відповідно до умов договорів не виконала, суд доходить висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачкою взятих на себе зобов`язань за вказаними кредитними договорами, а отже вимога позивача про стягнення заборгованості за основною сумою боргу кредиту та заборгованості за відсотками ґрунтується на вимогах закону, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним за договором № від 20 грудня 2017 року у сумі 11707 гривень 67 копійок, яка складається із загальної суми боргу по тілу у сумі 7759 гривень 35 копійок та із загальної суми боргу по відсотками у сумі 3948 гривень 32 копійки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № від 20 грудня 2017 року у сумі 11707 гривень 67 копійок, яка складається із загальної суми боргу по тілу у сумі 7759 гривень 35 копійок та із загальної суми боргу по відсотками у сумі 3948 гривень 32 копійки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 279, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним за договором № від 20 грудня 2017 року, у сумі 11707 (одинадцять тисяч сімсот сім) гривень 67 (шістдесят сім) копійок, яка складається із загальної суми боргу по тілу у сумі 7759 (сім тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 35 (тридцять п`ять) копійок та із загальної суми боргу по відсотками у сумі 3948 (три тисячі дев`ятсот сорок вісім) гривень 32 (тридцять дві) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору в сумі у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідачки протягом двадцяти днів зо дня отримання нею копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна