Справа № 458/706/22 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 22-ц/811/2097/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м.Львів

Справа №458/706/22

Провадження № 22ц/811/2097/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Ракущинця А.А. на рішення Турківського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Турка 23 травня 2024 року у складі судді Кшик О.І. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, Самбірської районної військової адміністрації Львівської області, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

встановив:

17 жовтня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що разом із ОСОБА_4 проживали та були зареєстровані ОСОБА_2 та він ( ОСОБА_3 ), які фактично прийняли спадщину, оскільки не заявили про відмову від неї. Зазначає, що його (позивача) брати та сестри не звертались у шестимісячний строк після смерті батька до Турківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не були зареєстровані та не проживали зі спадкодавцем на день його смерті. Стверджує, що він (позивач) та відповідач є єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 . Однак, відповідач ОСОБА_2 , минаючи оформлення спадкових прав у нотаріуса після смерті чоловіка ОСОБА_4 , отримала довідку Верхньояблунської сільської ради від 13 серпня 2018 року за №190 про передачу їй в користування земельної ділянки, виготовила технічний паспорт на вказаний житловий будинок і надала ці документи державному реєстратору Турківської РДА Львівської області ОСОБА_5 , яка 18 вересня 2018 року здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - спірний житловий будинок з надвірними господарськими спорудами, в цілому за відповідачем. Вважає, що оскільки його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 будували житловий будинок, перебуваючи в шлюбі, тому його матері ОСОБА_2 належить 3/4 будинковолодіння, а йому (позивачу) належить 1/4 частина житлового будинку в частці, яка належала його батькові. Оскільки він позбавлений можливості оформити свої спадкові права, просить скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок з припиненням права власності за відповідачем на це нерухоме майно; визнати за ним право власності на 1/4 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року позов задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Турківської районної державної адміністрації Львівської області Кубан О.І. про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 43151227, від 24 вересня 2018 року щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок загальною площею 78,8 кв.м, житловою площею 43,3 кв.м згідно технічного паспорта А-1 житловий будинок, Б літня кухня, В будівля для худоби, Г підвал окремо збудований, Д колодязь/колонка, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в цілому за ОСОБА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №255, та припинено право власності ОСОБА_6 на вказаний житловий будинок. Ухвалено визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 984,80 грн.

Рішення суду оскаржує представник ОСОБА_2 - адвокат Ракущинець А.А. Посилається на неправильне застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що стало причиною невідповідності законності та обґрунтованості судового рішення. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. Вказує, що суд задовольнив взаємовиключні позовні вимоги: про скасування рішення державного реєстратора про первинну реєстрацію нерухомого майна та визнання права власності на цього ж будинку за позивачем. Вважає, що позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Вказує, що у 2018 році вона виготовила технічний паспорт на будинок, отримала довідку в сільській раді, що їй передали земельну ділянку під будинком і віддала ці документи, щоб зареєструвати будинок за собою. В матеріалах справи не має жодного доказу про підробку цих довідок, а відтак фізична особа не може нести негативні наслідки роботи сільської ради. Крім того вказує на пропуск позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 1 березня 1956 року у Виконавчому комітеті Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб (актовий запис за №10), що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3 , що підтверджено копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 5 січня 1974 року.

З копії свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР плану земельної ділянки у с. Верхня Яблунька, який видано 3 червня 1976 року за № 800, вбачається, що на підставі рішення Виконкому Турківської районної Ради депутатів трудящих від 3 червня 1976 року та наказу директора радгоспу імені 50-річчя Компартії України від 20 квітня 1976 року за № 9 ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 0,080 га для будівництва індивідуального житлового будинку у с.Верхня Яблунька Турківського району Львівської області. Житловий будинок збудовано та введено в експлуатацію у 1983 році.

З ухвали Верхньояблунської сільської ради народних депутатів IV-сесії ІІ-го демократичного скликання від 18 грудня 1995 року №17 вбачається, що ОСОБА_4 виділено у приватну власність для ведення підсобного господарства 0,60 га землі та для обслуговування господарських дворів 0,231 га землі, згідно додатку №1 до цієї ухвали.

28 вересня 2000 року здійснено виправлення в плані земельної ділянки у зв`язку з необхідністю добудови господарських будівель та споруд, про що засвідчив районний архітектор ОСОБА_8 .

Згідно з випискою з погосподарської книги №6 Верхньояблунської сільської ради за 2001-2005 роки, виданої 4 жовтня 2022 року, головою домогосподарства - номер об`єкта погосподарського обліку 570, тип об`єкта - домогосподарство з реєстрацією місця проживання населеного пункту в АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 . Загальна площа житлового будинку становить 60 кв.м, рік побудови - 1983. Земля в особистому користуванні. Площа земельних ділянок усього - 1,62 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд - 0,23 га; для сінокосіння та випасання худоби - 0,09 га; для ведення особистого селянського господарства - 1,30 га.

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області 30 серпня 2019 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідок №635 та №935, виданих старостою села Верхня Яблунька Самбірського району Львівської області Семків Є. 3 жовтня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_4 до дня смерті проживав в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з сім`єю: дружина - ОСОБА_6 , син - ОСОБА_3 , невістка - ОСОБА_9 , онука - ОСОБА_10 , онука - ОСОБА_11 , онук- ОСОБА_12 .

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області від 13 серпня 2018 року №1909 ОСОБА_6 передана у постійне користування земельна ділянка під обслуговування житлового будинку площею 0,13 га у с. Верхня Яблунька.

З відповіді Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області від 16 вересня 2019 року вбачається, що Виконавчим комітетом Верхньояблунської сільської ради не приймалося рішення щодо оформлення права власності на житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 .

Згідно з виписками з погосподарської книги №03 Верхньояблунської сільської ради за 2018 рік, виданої 16 вересня 2019 року, за 2016-2020 роки, виданої 4 жовтня 2022 року, ОСОБА_6 є головою домогосподарства - № об`єкта погосподарського обліку 000474-1, тип об`єкта - домогосподарство з реєстрацією місця проживання населеного пункту у АДРЕСА_1 . Загальна площа житлового будинку 1983 року побудови становить 60 кв.м. Земля в особистому користуванні, площа земельних ділянок усього - 1,62 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд - 0,23 га; для ведення особистого селянського господарства - 1,39 га.

З довідок про склад сім`ї №№934, 636, 936, виданих 3 жовтня 2022 року старостою села Верхня Яблунька Самбірського району Львівської області Семків Є., вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, станом на 18 вересня 2018 року входять: дружина - ОСОБА_9 , дочка - ОСОБА_11 , син - ОСОБА_12 , син - ОСОБА_13 , дочка - ОСОБА_14 , дочка - ОСОБА_15 , син - ОСОБА_16 , син - ОСОБА_17 , мати - ОСОБА_6 .

З технічного паспорта, виготовленого ФОП ОСОБА_18 21 серпня 2018 року на замовлення ОСОБА_6 , вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 збудований у 1983 році.

З матеріалів архівної копії реєстраційної справи №255 вбачається, що 18 вересня 2018 року ОСОБА_6 через представника за дорученням ОСОБА_19 звернулася до Центру надання адміністративних послуг Турківської РДА із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За результатами розгляду такої заяви 24 вересня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5 винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №43151227 щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №255.

Підставою для державної реєстрації вказано довідку №1909, яка видана 13 серпня 2018 року Верхньояблунською сільською радою Турківського району Львівської області; технічний паспорт, виданий ФОП ОСОБА_18 21 серпня 2018 року.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (№311582457 від 4 жовтня 2022 року) ОСОБА_6 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава внесення запису про державну реєстрацію - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43151227 від 24 вересня 2018 року.

З відповіді КП ЛОР «Самбірське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 5 травня 2021 року №01/5-90 вбачається, що станом на 1 січня 2013 року нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

З відповіді Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області №508/02-25 від 11 травня 2021 року вбачається, що Верхньояблунською сільською радою не надавалися довідки, витяги із погосподарських книг ОСОБА_4 для реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки він не звертався до сільської ради. ОСОБА_6 звернулася до сільської ради за довідкою для приватизації житлового будинку та повідомила, що будівельного паспорта на житловий будинок взагалі немає. 13 серпня 2018 року Виконавчим комітетом Верхьояблунської сільської ради ОСОБА_6 видана довідка за №1909 про місцезнаходження житлового будинку, відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, оскільки після смерті чоловіка ОСОБА_4 вона стала головою домогосподарства. Домогосподарство, що зараз знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не входило до колгоспного двору оскільки у цьому селі був радгосп.

Згідно зі звітом №1618 про незалежну оцінку від 23 жовтня 2022 року ринкова вартість житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і на праві власності належить ОСОБА_6 , станом на 23 жовтня 2022 року становить 98 000 грн.

З довідки, виданої старостою села Верхня Яблунька Самбірського району Львівської області Семків Є. за №939 від 4 жовтня 2022 року, вбачається, що від імені ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Виконавчим комітетом Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області заповіт не складався.

З Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі (№ витягу 70325210 від 14 жовтня 2022 року) вбачається, що після смерті ОСОБА_4 . Старосамбірською державною нотаріальною конторою Львівської області заведено спадкову справу №291/2022 (номер у спадковому реєстрі 69800579).

З матеріалів цієї спадкової справи вбачається, що 14 жовтня 2022 року ОСОБА_3 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом в Старосамбірську державну нотаріальну контору Львівської області.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 8 травня 2023 року за вих. № 474/02-31 вбачається, що при перевірці державної реєстрації права власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено, що власником будинковолодіння є ОСОБА_6 .

Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті батька ( ОСОБА_4 ), оскільки спадкоємець не надав нотаріусу документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, повідомивши що такий документ відсутній.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що ОСОБА_2 , оминувши оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_4 у нотаріальному порядку, незаконно оформила право власності в цілому за собою на нерухоме майно - спірний житловий будинок з надвірними господарськими спорудами, чим порушила його право на отримання частки в спірному майні в порядку спадкування після смерті батька.

Рішення суду мотивовано наступним.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановлено, що 3 червня 1976 року ОСОБА_4 на підставі рішення Виконкому Турківської районної Ради депутатів трудящих №176 отримав дозвіл на забудову земельної ділянки у с. Верхня Яблунька площею 0,080 га, яка була виділена з вільного присадибного фонду на підставі наказу директора радгоспу ім. 50-річчя Компартії України від 20 квітня 1976 року № 9.

На отриманій земельній ділянці ОСОБА_4 зджійснив будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке завершено у 1983 році.

Згідно з погосподарськими книгами за 2001-2005, 2006 роки головою домогосподарства за вказаною адресою був ОСОБА_4 .

Будівництво спірного житлового будинку було проведено подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за період їх шлюбу, тому цей будинок належав їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності в рівних частках (по кожному).

Встановлено, що право власності на вказаний житловий будинок ОСОБА_4 за життя не оформив.

У п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини, та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року.

Такі нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У період чинності Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради.

У п. 3.3. вказаного Листа зазначено, що перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Відтак, за наявності перешкод для отримання свідоцтва про право на спадщину, наявності спору про право на нерухоме майно, спадкоємець може звернутись до суду з вимогами про визнання права власності на нерухоме майно.

Сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна.

Належність будинку спадкодавцю ОСОБА_4 у відповідній частці доводиться свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, планом земельної ділянки в АДРЕСА_1 , який виданий 3 червня 1976 року за № 800, виписками з погосподарської книги Верхньояблунської сільської ради за 2001-2005, 2006 роки, де головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 вказано ОСОБА_4 .

З урахуванням вказаного належить зробити висновок, що частка спірного житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами увійшла до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

Спадкодавець заповіту не складав, тому спадкування здійснюється за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як спадкоємці першої черги за законом (син та дружина спадкодавця) вважаються такими, що прийняли кожен по 1/4 частці спадкового спірного будинку, який за життя в частці належав ОСОБА_4 , за тією ознакою, що вони на час відкриття спадщини постійно проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем ОСОБА_4 .

Поза нотаріальною процедурою оформлення спадкових прав ОСОБА_2 через свого представника - ОСОБА_19 , якій згідно з дорученням від 30 серпня 2018 року вона надала повноваження щодо оформлення спадкових прав на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , 18 вересня 2018 року подала державному реєстратору Турківської РДА ОСОБА_5 заяву про державну реєстрацію за нею прав та їх обтяжень на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 .

24 вересня 2018 року за результатами розгляду вказаної заяви державний реєстратор Турківської РДА Кубан О.І. прийняла рішення про державну реєстрацію прав власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_6 .

Реєстрація (оформлення) права власності на нерухоме майно, будівництво якого закінчено до 5 серпня 1992 року, регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 цього Закону, в редакції, чинній на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно із ст. 31 цього Закону для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Пунктом 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в редакції, чинній на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення, передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

З гідно із пунктом 43 Порядку для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Встановлено, що рішення про державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_20 було прийнято державним реєстратором Турківської РДА Кубан О.І. 18 вересня 2018 року на підставі довідки №1909 Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області. виданої 13 серпня 2018 року, технічного паспорта від 21 серпня 2018 року, тобто документів, які передбачені у п. 43 Порядку.

Сторонами не надано суду доказів того, на підставі якого рішення сесії Верхньояблунської сільської ради колишнього Турківського району Львівської області було передано земельну ділянку для обслуговування житлового будинку у постійне користування відповідачу.

З відповіді Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області вбачається, що Виконавчим комітетом Верхньояблунської сільської ради не приймалося рішення щодо оформлення права власності на житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 У Верхньояблунській сільській раді відсутні земельно - шнурові книги.

Суд прийшов до висновку, що під час прийняття оскаржуваного рішення державним реєстратором Кубан О.І. не дотримано вимог щодо отримання документів, визначених п. 42 Порядку № 1127, на підставі яких здійснено державну реєстрацію права власності на спірний будинок за ОСОБА_6 .

На території Верхньояблунської сільської ради колишнього Турківського району Львівської області здійснювалося ведення погосподарського обліку, а отже, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, необхідно було подати документи, передбачені п. 43 Порядку № 1127.

Суд не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що державний реєстратор діяв правомірно та підставно, оскільки реєстратору були надані передбачені пунктом 42 Порядку №1127 документи, з тих підстав, що пункт 43 вказаного Порядку передбачена процедура реєстрації права власності на житлові будинки на території населених пунктів, в яких відповідно до законодавства здійснюється ведення погосподарського обліку.

Вказана норма є спеціальною по відношенню до пункту 42 і передбачає надання виписки з погосподарської книги, що вплинуло на реєстрацію права власності та права позивача ОСОБА_3 , як спадкоємця, який прийняв спадщину.

Державний реєстратор Турківської районної державної адміністрації Львівської області Кубан О.І., приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - спірний житловий будинок з надвірними господарськими спорудами за ОСОБА_6 , порушила вимоги статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», пункти 42, 43 постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» від 25 грудня 2015 року № 1127, які були чинні на момент прийняття рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

При проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно - спірний житловий будинок, не було враховано, що право в порядку спадкування на 1/4 частку спірного житлового будинку набув ОСОБА_3 .

Державна реєстрація права власності на спірне домоволодіння в цілому за ОСОБА_2 порушує право позивача ОСОБА_3 як спадкоємця його батька ОСОБА_4 .

Згідно зі Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

У хвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. 252-255 ЦК України.

Згідно із ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 цього Кодексу залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З гідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови у задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Відповідач просив суд застосувати позовну давність, оскільки після смерті ОСОБА_21 позивач не реалізував своїх спадкових прав щодо оформлення спадщини, через те, що у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, чим ухилився від реалізації своїх прав. Вважає, що така поведінка позивача, як спадкоємця після смерті батька, який помер ще в 2006 році, вказує, що він тривалий період не цікавився своїм майном, не вживав заходів, для оформлення спадщини, будучи обізнаним про наявність таких прав. Зазначив, що 23 жовтня 2019 року ОСОБА_3 вже звертався до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом. До позовної заяви позивач долучив інформаційну довідку від 27 серпня 2019 року № 178712421, з якої вбачається, що 18 вересня 2018 року за ОСОБА_6 зареєстровано спірний будинок. Таким чином, відповідач вважає, що саме 27 серпня 2019 року позивач дізнався про реєстрацію в цілому за ОСОБА_2 спірного будинку, тобто дізнався про те, що його право потребує судового захисту. Однак, після залишення 28 вересня 2022 року позову без розгляду, повторно позивач звернувся до суду 17 жовтня 2022 року, а отже пропустив трирічний строк позовної давності.

Представник позивача посилається на те, що ОСОБА_3 стало відомо про порушення його права 17 жовтня 2019 року під час подачі до Турківського районного суду Львівської області позовної заяви. Така позовна заява була залишена без розгляду ухвалою суду від 28 вересня 2022 року у справі № 458/847/19. Повторно ОСОБА_3 звернувся до суду 17 жовтня 2022 року з позовною заявою, а отже не пропустив загальний строк позовної давності звернення в судовому порядку за захистом порушеного права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 21 жовтня 2019 року засобами поштового зв`язку направив до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву. Справа зареєстрована в суді 23 жовтня 2019 року.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 28 вересня 2022 року у справі №458/847/19 позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі п.5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

17 жовтня 2022 року ОСОБА_3 звернувся з цим позов до Турківського районного суду Львівської області.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в силу ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька, письмової відмови від спадщини нотаріусу не він подав. Звернувшись до нотаріуса, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що право власності на спадкове майно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

На підставі встановлених обставин, суд прийшов до вірного висновку, що початок перебігу трирічного строку позовної давності необхідно обчислювати з 17 жовтня 2019 року та прийшов до вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_3 .

З висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, належить погодитися. Підстави для скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Ракущинця Андрія Андрашовича залишити без задоволення.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2024 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш___________________ Р.В. Савуляк