Провадження №2/523/5158/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним,

УСТАНОВИВ:

25 липня 2024 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору № 1/99-00229 від 04 вересня 1999 року купівлі-продажу двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений між сторонами з дозволу батька ОСОБА_3 та зареєстрований на Регіональній товарній біржі, за яким позивач набув у власність вказаний об`єкт нерухомості, право власності на придбану квартиру зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН».

В обґрунтування вимог позивач вказував на те, що він як покупець та відповідачка як продавець виконали всі істотні умови договору, продавець звільнила квартиру, передала ключі, знялася з реєстрації, покупець сплатив кошти, зареєстрував право власності на придбану квартиру, разом з батьком постійно проживав у ній. На теперішній час позивач не має можливості розпорядитися своєю власністю через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, що викликано протиріччями у законодавстві, тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

14 серпня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд відповідно до ст.279 ЦПК України.

Сторони у засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи є заяви позивача та його представниці про підтримання заявлених вимог та про слухання справи за їх відсутності.

Відповідачка надала суду відзив, в якому позовні вимоги визнає, підтверджує той факт, що 04 вересня 1999 року між нею і позивачем був укладений договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений на Регіональній товарній біржі, усі умови за вказаним договором вони виконали. Також ОСОБА_2 просила слухати справу у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

В ході розгляду справи було встановлено, що 04 вересня 1999 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 , який діяв від свого імені та за згодою батька ОСОБА_3 , купив квартиру, яка складається із двох кімнат, житловою площею 29,3 кв.м, загальною площею 48,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 . Договір зареєстрували на Регіональній товарній біржі, реєстраційний № 1/99-00229, але нотаріально його не посвідчили.

06 вересня 1999 року на підставі даного договору за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на придбаний об`єкт нерухомості в КП «ОМБТІ та РОН» під № 2739 у реєстровій книзі 329 пр. на сторінці 180.

З матеріалів справи вбачається, що сторони правочину досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу № 1/99-00229 від 04 вересня 1999 року квартири АДРЕСА_1 . Свої зобов`язання за правочином сторони виконали у повному обсязі: відповідачка звільнила квартиру, передала ключі, знялася з реєстрації, покупець сплатив кошти у розмірі 6200 грн, зареєстрував право власності на придбану квартиру, разом з батьком постійно проживав у квартирі протягом 25 років, тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 224 ЦК України.

Наразі позивач бажає розпорядитися належною йому квартирою, проте через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нотаріус відмовила у вчинені нотаріальних дій щодо квартири та роз`яснила право на звернення до суду.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений 04 вересня 1999 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору.

Відповідно до ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.

Таким чином, за чиним законодавством договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.

В силу ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено як біржову операцію між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 та оформлено за вимогами законодавства, яке діяло на час укладення угоди .

Реєстрація на Біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб" передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу № 1/99-00229 від 04 вересня 1999 року, оформленого на Регіональній товарній біржі, дійсним.

Відповідно до ч. 2.ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діє на теперішній час, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Здійснивши державну реєстрацію у КП «Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за реєстровим № 2739 права власності за ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, держава цим самим визнала право власності покупця на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, і була укладена на біржі відповідно до норм Закону України «Про товарні біржі», який діяв на той час, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-78, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1/99-00229 від 04 вересня 1999 року, а саме двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,5 кв. м, жилою 29,3 кв. м, який зареєстрований 04 вересня 1999 року на Регіональній товарній біржі, укладений між ОСОБА_2 , яка продала, та ОСОБА_1 , який діяв від свого імені та за згодою батька ОСОБА_3 , який купив вказану квартиру.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення складено 18 жовтня 2024 року.

Суддя