ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7026/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року суддя Дарницького районного суду міста Києва Шаповалова К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Євро-реконструкція" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що у зв`язку із несплатою відповідачами коштів по наданню послуг з постачання гарячої води та теплової енергії за адресою їх місця проживання: АДРЕСА_1 , у них виникла заборгованість, яка із врахуванням 3% річних від заборгованості та інфляційної складової боргу складає 37 507, 36 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 753/11205/24 між суддями від 06 червня 2024 року головуючим суддею обрано Шаповалову К.В. Фактично справу було передано судді 11 червня 2024 року.

19 червня 2024 року до суду з електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА" надійшла інформація стосовно зареєстрованого місця проживання відповідачів.

Ухвалою суду від 20 червня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

27 червня 2024 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків.

У період з 26 червня 2024 року по 12 липня 2024 року включно суддя перебувала у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 15 липня 2024 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

13 серпня 2024 року до суду від представника відповідача 1 - адвоката Шияна М.М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому адвокат зазначив, що відповідачем ОСОБА_1 було сплачено заборгованість у розмірі 32 162,07 грн (на підтвердження чого долучає відповідну платіжну інструкцію), яка утворилася у зв`язку із несплатою послуг з постачання теплової енергії, тож у цій частині представник відповідача просить провадження закрити у зв`язку із відсутністю предмета спору. На рахунок заборгованості за постачання гарячої води представник відповідача 1 зазначає наступне. Відповідно до пункту 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Згідно з пункту 11 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Пунктом 14 Правил встановлено, що показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Представник відповідача зазначає, що разом із позовом позивачем були надані розрахунки заборгованості за постачання гарячої води, щодо яких відповідач ОСОБА_1 заперечує, оскільки відповідачами постійно надаються показники лічильників гарячої води, які не змінюються з 2020 року, так як відповідачами встановлений електричний водонагрівач (бойлер) і вони не використовують гарячу воду. А відтак позивачем не надані належні докази на підтвердження наданих житлово-комунальних послуг або несправності засобів обліку води, що не підлягають усуненню, передбачені п.п. 10-11, 14-15 Правил, актів знімання показів будинкового засобу обліку, актів обстеження тощо на підставі яких здійснюється розрахунок заборгованості споживачів тощо, оскільки будинок обладнаний будинковими засобами обліку. Ця обставина унеможливлює перевірку розрахунків щодо правильності розрахунку заборгованості та не доводить, що відповідачі не подають дані лічильників для нарахування їм послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, оскільки невідомо з яких саме показників нараховано таку вартість за житлово-комунальні послуги, тому такі розрахунки на думку представника відповідача не є належним доказом наявності заборгованості. При цьому представник відповідача також долучає до відзиву квитанції за листопад 2023 року та червень 2024 року, які надсилалися позивачем, і в яких зазначаються дані показників лічильників гарячої води, що не змінюються, проте позивач у своїх розрахунках заборгованості за ці періоди все одно нараховує відповідачам заборгованість, і це підтверджує необґрунтованість позовних вимог. Окрім того, представник відповідача просить застосувати строки позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду лише у червні 2024 року. Загалом представник відповідача просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 32 162, 07 грн, у зв`язку із відсутністю предмету спору, у задоволенні іншої частини позовних вимог просить відмовити.

21 серпня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив наступне. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Однак, вказана підстава для закриття провадження застосовується судом лише у випадку, коли предмет спору був відсутній на момент подачі позову до суду. Враховуючи, що на момент подачі позову та відкриття провадження по справі заборгованість за послугу з постачання теплової енергії існувала, підстав для закриття провадження не вбачається. ОСОБА_1 лише після подачі позову та відкриття провадження у справі, сплатила на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії в повному обсязі (платіжний документ міститься в матеріалах справи). Крім того, представник зауважив, що вказана обставина жодним чином не впливає на нараховані до заборгованості за послугу з постачання теплової енергії відповідно до статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційну складову, оскільки відповідачами свідомо і безвідповідально був накопичений борг, вони, знаючи про його існування, не здійснили жодних заходів з урегулювання спору, через що позивач був вимушений звернутися до суду; оплата заборгованості за послугу з постачання теплової енергії відбулась вже після подання позову до суду та відкриття провадження у справі; вказані нарахування є нерозривною складовою грошового зобов`язання зі сплати комунальних послуг, які станом на сьогоднішній день залишаються непогашеними відповідачами та продовжують бути предметом розгляду справи. Щодо порядку утворення заборгованості за послугу з постачання гарячої води представник позивача зазначає, що всі передані відповідачами показники індивідуальних засобів обліку гарячої води за №В 5833786 та №К 5859759 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за спірний період, отримані та опрацьовані, та були враховані при здійсненні нарахувань відповідачам коштів за спожиту гарячу воду протягом спірного періоду, що підтверджується Актом звірки по показниках індивідуального лічильника ГВП, довідкою про нарахування та сплату комунальних послуг наданих ТОВ "Євро-Реконструкція". Представник позивача зазначає, що відповідач помилково вважає, що заборгованість утворилась через те, шо позивач нараховував кошти на підставі показника загальнобудинкового засобу обліку гарячої води. У будинку АДРЕСА_2 дійсно встановлені загальнобудинкові засоби обліку №16350289 та №05053360. Однак протягом спірного періоду за показниками загальнобудинкового засобу обліку гарячої води нарахування відбулось лише в грудні 2020 року, та в лютому 2024 року, оскільки за вказані періоди не було зафіксовано (передано) показників індивідуального засобу обліку гарячої води. Разом з тим, після отримання позивачем показників індивідуального засобу обліку гарячої води, нарахування за грудень 2020 року та лютий 2024 року було знято шляхом здійснення перерахунку, що відображено в довідці в графі за лютий 2021 року; «- 1 190,38» та за березень 2024 року: «- 1 005,67» (тобто всі нарахування по показниками загальнобудинкового засобу обліку гарячої води було перераховано до «0.00»). Як вбачається з Акту звірки показників, за лютий 2021 року було передано 0,854 куб.м. спожитої гарячої води по індивідуальному засобу обліку №В 5833786 та 0,636 куб.м. за індивідуальним засобом обліку №К 5859759, нарахування за що відображено в довідці про нарахування в графі за лютий 2021 року та склало 110,59 грн. Окрім того, з листопада 2021 року по особових рахунках споживачів нараховуються витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (ФГВ). Згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315, в кожному розрахунковому періоді визначається обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Відповідний обсяг теплової енергії визначається з урахуванням місця приготування гарячої води (у будинку або поза його межами) та наявності циркуляції та визначається як відповідна частка від обсягу теплової енергії використаної на приготування гарячої води: за умови наявності циркуляції - 20 %; при непрацюючій циркуляції - 10 %. За умови наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії використаної для надання послуги з постачання гарячої води, обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається з урахуванням показань вузла комерційного обліку та фактичного обсягу спожитої гарячої води мешканцями будинку. Відповідно, усі споживачі, в тому числі і ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу. Таким чином, заборгованість за послугу з постачання гарячої води складається з нарахувань за функціонування систем ГВП (ФГВ) в розмірі 1 224,30 грн та нарахування за постачання гарячої води на підставі показників індивідуального засобу обліку гарячої води в розмірі 110,59 грн, що разом становить позовну вимогу в частині стягнення за послугу з постачання гарячої води в розмірі 1 324, 89 грн (1 224, 30 + 110,59 = 1 334,89). Щодо застосування судом наслідків спливу строків позовної давності представник позивача зазначає, що відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений ним Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України, крайнім з яких є указ Президента України від 23.07.2024 року №469/2024, що затверджено Законом №3891-IX від 23.07.2024, який продовжує дію воєнного стану до 10.11.2024. Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Оскільки з 12 березня 2017 року строк позовної давності спочатку був продовжений, а потім призупинений, відтак, борг у період з 01 жовтня 2018 року по 01 травня 2024 року за послугу з центрального опалення/постачання теплової енергії, з 01 грудня 2020 по 01 травня 2024 року з постачання гарячої води є таким, що нарахований в межах строку позовної давності. Таким чином представник позивача підтримує позовні вимоги в частині стягнення із відповідачів заборгованість за послугу з постачання гарячої води в розмірі 1 334,89 грн. 3 % річних у розмірі 877,17 грн, інфляційну складову в розмірі 3 133,23 грн, судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, дослідивши позиції сторін викладені у відзиві відповідача 1 та відповідь на відзив суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_2 здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 № 198.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_3 даного будинку та є споживачами зазначених послуг.

Окрім того, відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 25 жовтня 2004 року, право власності на житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,05 кв.м. належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в рівних долях.

01 липня 2014 року між ТОВ "Євро-Реконструкція" та ОСОБА_1 було укладено договір № 440282197 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до пункту 4 договору вбачається, що в квартирі наявні засоби обліку води і теплової енергії № 5833786 та № 5859759.

Звертаючись із позовом до суду позивач вказує, що відповідачі у період з жовтня 2018 року не вносили плату за отримані послуги з постачання теплової енергії, та з грудня 2020 року не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання, внаслідок чого у відповідачів станом на 01 травня 2024 року утворилась заборгованість за надані послуги в розмірі 33 496,96 грн, з яких 32 162,07 грн заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та 1334,89 грн - заборгованість за послуги з гарячого водопостачання.

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості, а також 3% річних від суми боргу та інфляційні втрати, через порушення умов та строків внесення оплати за отримання відповідачами послуги.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2015 року № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ (діяв до 1 травня 2019 року), ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (введено в дію з 1 травня 2019 року відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - «Правил»), п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

23 липня 2014 року у газеті Хрещатик (№103 (4503)) позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 6 серпня 2014 року (№ 111 (4511)).

Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за №630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

За змістом пунктів 18, 30 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

З 1 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII).

За приписом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, Постановою КМУ від 11 грудня2019 року № 1182 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання гарячої води та попових договорів про надання послуг з постачання гарячої води" та Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії".

Згідно з частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 було погашено заборгованість за послуги з постачання теплової енергії на суму 32 162,07 грн, про що свідчить копія платіжної інструкції 0.0..2 від 01 серпня 2024 року.

Представником позивача цей факт не оспорювався та не заперечувався та у відповіді на відзив позивач зазначив, що підтримує позовні вимоги лише в частині стягнення із відповідачів заборгованість за послугу з постачання гарячої води в розмірі 1 334,89 грн. З % річних у розмірі 877,17 грн, інфляційну складову в розмірі 3 133,23 грн, судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача боргу за послуги з постачання теплової енергії на суму 32 162,07 грн задоволенню не підлягає.

Щодо суми заборгованості за послугу з гарячого водопостачання у розмірі 1334,89 грн, то суд із врахуванням пояснень позивача викладених у відзиві на позов зазначає, що з листопада 2021 року по особових рахунках споживачів нараховуються витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (ФГВ).

Згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315, в кожному розрахунковому періоді визначається обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.

Відповідний обсяг теплової енергії визначається з урахуванням місця приготування гарячої води (у будинку або поза його межами) та наявності циркуляції та визначається як відповідна частка від обсягу теплової енергії використаної на приготування гарячої води: за умови наявності циркуляції - 20 %; при непрацюючій циркуляції - 10 %.

За умови наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії використаної для надання послуги з постачання гарячої води, обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається з урахуванням показань вузла комерційного обліку та фактичного обсягу спожитої гарячої води мешканцями будинку.

Відповідно, усі споживачі, в тому числі і ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу.

Таким чином, заборгованість за послугу з постачання гарячої води складається з нарахувань за функціонування систем ГВП (ФГВ) в розмірі 1 224,30 грн та нарахування за постачання гарячої води на підставі показників індивідуального засобу обліку гарячої води в розмірі 110,59 грн, що разом становить позовну вимогу в частині стягнення за послугу з постачання гарячої води в розмірі 1 334, 89 грн (1 224, 30 + 110,59 = 1 334,89).

Таким чином зазначена сума заборгованості за послуги із гарячого водопостачання у розмірі 1334,89 підлягає стягненню із відповідачів.

Поряд з цим, представник відповідача подав до суду заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався.

Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений ним Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України, крайнім з яких є указ Президента України від 23.07.2024 року №469/2024, що затверджено Законом №3891-IX від 23.07.2024, який продовжує дію воєнного стану до 10.11.2024.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

В той же час, позивачем заявлено вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості у період з 01 жовтня 2018 року по 01 травня 2024 року за послугу з центрального опалення/постачання теплової енергії та з 01 грудня 2020 року по 01 травня 2024 року за постачання гарячої води (з врахуванням нарахувань за функціонування систем ГВП (ФГВ)), а тому такі нарахування здійснено в межах позовної давності, що свідчить про відсутність підстав для застосування позовної давності до заявлених вимог за заявою представника відповідача.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку із несплатою коштів за отримані послуги, суд зазначає таке.

За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

"За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України" (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). "З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми" (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц).

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачами неналежним чином виконувався обов`язок по своєчасній оплаті наданих їм позивачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість, вимога позивача про стягнення нарахованих на суму боргу індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню.

При цьому, та обставини, що відповідачами була погашена заборгованість по наданим їм послугам не виключає можливість стягнення з них нарахованих на цю суму позивачем індексу інфляції та трьох процентів річних, оскільки вищевказана заборгованість була погашена відповідачами вже після звернення позивача до суду з даним позовом, а інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, відтак, ці кошти підлягають до стягнення з відповідачів, зважаючи на доведеність факту порушення ними обов`язку по сплаті позивачу коштів за надані ним житлово-комунальні послуги, що по своїй суті є порушенням грошового зобов`язання, наслідком чого виступає можливість застосування частини другої статті 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість і доведеність позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за гаряче водопостачання у розмірі 1334,89 грн, інфляційних збитків - 3 133,23 грн та трьох процентів річних - 877,17 грн, що в загальному розмірі складає 5345,29 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, а також те, що борг відповідачами був сплачений після відкриття провадження у справі, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України.

Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 83, 84, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за спожиті житлово-комунальні з гарячого водопостачання у розмірі 1334,89 грн, 3% річних від -877,17 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 133,23 грн, а всього - 5345,29 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір в розмірі 3028,00 грн, а саме по 1514,00 грн з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» , місцезнаходження: місто Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20.

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідоми, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя К.В. Шаповалова