Справа № 932/3915/24
Провадження № 2/932/1673/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Рибалці В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якій позивач просив суд cтягнути з ОСОБА_2 на його користь:

- 77 804,99 грн. матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу;

- 2 522,50 грн. втрат від інфляції;

- 1 289,66 грн. три відсотки річних;

- 10 000,00 грн. моральної шкоди, що разом становить 91 617,15 грн.

Вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме: покласти на ОСОБА_2 наступні судові витрати:

- 3 500,00 грн. - оплата за проведення товарознавчої експертизи автомобіля Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- 968,96 грн. - витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви;

- 5 000,00 грн. - витрати на оплату професійної правової (правничої) допомоги.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить транспортний засіб - легковий автомобіль Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 04.08.2023 року, виданим ТСЦ 0541.

11.10.2023 року у м. Дніпро на перехресті вул. Святослава Хороброго та вул. Короленко, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля Lexus ES 250, під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок якої вказаний автомобіль Lexus ES 250 отримав механічні ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив приписи пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, що підтверджується, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2023 року винесеною у справі № 932/9570/23, яка набрала законної сили 14.11.2023 року, якою визнано ОСОБА_2 винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Судовим експертом Цаберябим В.М. на замовлення ОСОБА_1 складений Висновок експерта № 072/23 товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 26.10.2023 року, яким визначено: - вартість відновлювального ремонту автомобіля Лексус складає - 263 703,23 грн.; - вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Лексус (з урахуванням зносу) - дорівнює 152 190,01 грн.

Автомобіль Лексус, 31.01.2024 року був відремонтований на офіційній сервісній станції технічного обслуговування - ТОВ «Арена Сервіс, ЛТД». Загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт, з урахуванням вартості необхідних запчастин і матеріалів склала 229 995,00 грн.

В період з 21.02.2024 року по 23.02.2024 року з боку ТДВ «СК «Кредо», страхова компанія відповідача, зобов`язання з відшкодування матеріального збитку виконані частково - на банківський рахунок ОСОБА_1 надійшли грошові кошти сумі 148 870,97 грн.

Також вказує, що позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача заподіяна моральна шкода, яка полягала у сильних душевних хвилюваннях.

ОСОБА_1 звертався із письмовою вимогою від 19.04.2024 року до відповідача щодо відшкодування різниці між розміром фактично понесених витрат на ремонт автомобіля Лексус та сумою, яка підлягала відшкодуванню з боку страхової компанії. Водночас відповідна Вимога залишилася без будь-якої реакції з боку ОСОБА_2 .

Оскільки, заподіяні позивачу протиправними діями відповідача матеріальні збитки до теперішнього часу відшкодовані лише частково, а моральна шкода залишається не відшкодованою у повному обсязі, вказані обставини змушують ОСОБА_1 , звертатися до суду із цим позовом, за захистом своїх порушених прав, свобод та законних інтересів.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання, позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання, відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, суд розглядає справу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить транспортний засіб - легковий автомобіль Lexus ES 250, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 04.08.2023 року, виданим ТСЦ 0541.

11.10.2023 року у м. Дніпрі на перехресті вул. Святослава Хороброго та вул. Короленко, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля Lexus ES 250, під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок якої автомобіль Lexus ES 250 отримав механічні ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив приписи пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, що підтверджується, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2023 року винесеною у справі № 932/9570/23, яка набрала законної сили 14.11.2023 року, якою визнано ОСОБА_2 винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Ford Focus за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, станом на 11.10.2023 року була застрахована в ТОВ «Страхова компанія «Кредо», згідно полісу № 214679524.

Судовим експертом Цаберябим В.М. на замовлення ОСОБА_1 складений Висновок експерта № 072/23 товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 26.10.2023 року, яким визначено: - вартість відновлювального ремонту автомобіля Лексус складає - 263 703,23 грн.; - вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Лексус (з урахуванням зносу) - дорівнює 152 190,01 грн.

Автомобіль Лексус, 31.01.2024 року був відремонтований ТОВ «Арена Сервіс, ЛТД». Загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт, з урахуванням вартості необхідних запчастин і матеріалів склала 229 995,00 грн.

В період з 21.02.2024 року по 23.02.2024 року від ТДВ «СК «Кредо» на банківський рахунок ОСОБА_1 надійшли грошові кошти сумі 148 870,97 грн.

Позивачем також надано розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи вищенаведене, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 р. у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15).

Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу приписів ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія здійснює відшкодування саме з урахуванням зносу. Відтак частина заподіяного збитку, понад страхову виплату, підлягає відшкодуванню особою, яка винна у заподіянні збитку. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові прийнятій у справі № 591/1861/22 від 12.07.2023 року.

Таким чином, оскільки загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля Лексус, з урахуванням вартості необхідних запчастин і матеріалів склала 229 995,00 грн., а судовим експертом Цаберябим В.М. на замовлення ОСОБА_1 складений Висновок експерта № 072/23 товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 26.10.2023 року, яким визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Лексус (з урахуванням зносу), що становить 152 190,01 грн., то від ТДВ «СК «Кредо» позивач мав право отримати 152 190,01 грн., а решта заподіяного збитку у розмірі 77 804,99 грн. підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла відповідний збиток - ОСОБА_2 .

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Виходячи з положень статей 16 та 23 ЦК України та права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова ВП/ВС від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що позивачу, у зв`язку з пошкодженням його майна, було спричинено зміну звичного темпу життя, що виразилося у відсутності тривалого використання автомобіля, виходячи з принципу розумності та справедливості з відповідача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом ст.ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідний правовий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 11.10.2023 року по 30.04.2024 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків у сумі - 2 522,50 грн. втрат від інфляції та 1 289,66 грн. три відсотки річних.

Також, з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на проведення експертизи у розмірі 3 500,00 грн., які підтверджуються квитанцією №23065 від 26.10.2023 року.

Крім того, статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, у позовній заяві, з-поміж іншого, позивач просив стягнути з відповідачка витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн.

До позову долучено договір про надання правничої допомоги №10/24 від 10.04.2024 року, укладений між адвокатським об`єднанням "Бі Поінт" та позивачем, виконання цього договору з боку адвоката підтверджується завданням №1 щодо надання правничої допомоги від 10.04.2024 року та платіжною інструкцією №@2PL260221 від 17.04.2024 року про сплату за надання юридичних послуг за договором №10/24 від 10.04.2024 року у сумі 5000,00 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

Таким чином, визначення у договорі розміру гонорару, опис наданих послуг та наявні в матеріалах справи докази на підтвердження їх сплати не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи та тривалістю розгляду, відсутністю проведених судових засідань; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. у даній справі є належним чином обґрунтованими.

Виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача, з ОСОБА_2 також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ):

- 77 804,99 грн. - матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу;

- 2 522,50 грн. - втрат від інфляції;

- 1 289,66 грн. - три відсотки річних;

- 5 000,00 грн. - моральної шкоди;

- 3 500,00 грн. - витрати позивача на проведення експертизи.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 968,96 грн. та витрати на оплату професійної правової (правничої) допомоги у розмірі 5 000,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол

18 вересня 2024 року