Справа № 196/1145/24
№ провадження 2/196/358/2024
21 жовтня 2024 року смт Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Костюкова Д.Г.,
за участю секретаря судового засідання: Дорошенко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-
Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Усенко А.В., звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Вважає вчинення виконавчого напису таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки нотаріусом не було дотримано вимог чинного законодавств, зокрема вимог ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат». На момент вчинення виконавчого напису заборгованість за договором не була безспірною. Проте, нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, оскаржуваний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено на підставі договору, який не було посвідчено нотаріально.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Усенко А.В. в судове засідання не з`явилися від представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримують повністю та прохають їх задовольнити.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами» в судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позовних вимог у порядку ст.206 ЦПК України в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягненню з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 606 грн та у розмірі 302,80 грн у разі подання позивачем заяви про забезпечення позову (50 відсотків судового збору повертаються з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). Інші вимоги позивача в частині стягнення орієнтовних судових витрат в розмірі 10 500,00 грн не визнають. Також надали клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, з 10 500,00 грн до 3000,00 грн. Розгляд справи прохали проводити за відсутності представника відповідача.
Представник третьої особи - Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, від представника - старшого державного виконавця Баранець Я.О. надійшла заява, відповідно до якої остання не має можливості брати участь у розгляді справи у зв`язку із службовою зайнятістю.
Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надіслала.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
22.12.2023 старшим державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Баранець Я.О. по ВП №69585146 винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а.с.21-22).
24.04.2024 старшим державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Баранець Я.О. по ВП №69585146 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.48-49).
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог по суті суд враховує наступні норми Закону.
За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити своє право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Згідно правової позиції, висловленої у постанові ВС від 23 січня 2018 року у справі №310/9293/15-ц, правового висновку в постанові ВСУ від 05.07.2017р. №6-887/цс17 у разі встановлення судом фактичних обставин, що спростовують безспірність заборгованості, порушення вимог закону про порядок видачі виконавчого напису, підлягає захисту право боржника, що дає підстави задовольнити вимоги пр овизнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17.
Оскільки, відповідачем не надано підтвердження, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та позивачем Договір позики №75855595 від 26.06.2021(а.с.78-79), який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.
За змістом п. 2.3 глави 16 розділу ІІ «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих банком повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику.
У судовому засіданні встановлено, що будь-яких вимог про усунення порушень за кредитним договором позивач не отримував.
Таким чином, вбачається, що відповідачем при подачі нотаріусу документів для вчинення виконавчого напису не було надано достатніх доказів на підтвердження щодо отримання боржником письмової вимоги про усунення порушення за кредитним договором. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання ОСОБА_1 нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. У зв`язку з чим позивач була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.
Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат».
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнає, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Позивачка ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача понесені нею витрати в сумі 10 500,00 грн. на професійну правничу допомогу адвоката у суді у зв`язку із розглядом цивільної справи.
На підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП №001096 від 29.09.2015; копію ордеру на надання правничої допомоги від 26.08.2024; копію договору про надання правової допомоги від 27.08.2024 року; акт здачі-прийняття наданих послуг від 26.08.2024 року, відповідно до якого вартість послуг адвоката Усенка А.В. склала 10 500,00 грн., у вартість якої входить надання наступних послуг: ознайомлення з документами та матеріалами, необхідними для надання правової допомоги, надання консультації - 500,00 грн., складання позовної заяви (в години роботи входить в тому числі робота помічника адвоката, яка пов`язана з формуванням пакету документів та подальша відправка документів поштою до суду) - 4 000,00 грн., складання заяви про забезпечення позову - 2 000,00 грн., складання клопотання про витребування доказів - 2 000,00 грн., складання адвокатського запиту - 2 000,00 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 26.08.2024 року на суму 10 500,00 грн.
Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так не погоджуючись із заявленим позивачкою розміром судових витрат на правничу (правову) допомогу представник відповідач зазначає, що вказані витрати є неспівмірними до предмету позову.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є малозначною. Складення позовної заяви, з урахуванням наявних правових позицій Верховного Суду, не вимагає довготривалого аналізу законодавства чи консультування клієнта. Обсяг письмових доказів є незначним.
Таким чином, із врахуванням того що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є завищеним та неспівмірним, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, з огляду на заперечення останнього, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 3 000,00 грн.
Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову.
Так, позивачкою згідно квитанції ID №9359-0815-4950-8519 від 29.08.2024 було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви до суду та згідно квитанції ID №4044-0271-6903-7118 від 29.08.2024 сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову.
Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача з урахуванням вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України в сумі 908,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 142, 206, 258, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути позивачці ОСОБА_1 Товариству (РНОКПП НОМЕР_1 )50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп., сплачений згідно квитанції ID №9359-0815-4950-8519 від 29.08.2024, та 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 302 (триста дві) грн. 80 коп., сплачений згідно квитанції ID №4044-0271-6903-7118 від 29.08.2024.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.10.2024 року.

Суддя Д.Г. Костюков