Справа 688/3040/23
№ 2/688/72/24
Рішення

Іменем України

24 січня 2024 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

у складі головуючої судді Цідик А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Зінченка Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.11.2020 в цивільній справі № 607/19330/18, в порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_3 визнано право власності на легковий автомобіль марки «Toyota Camry», 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 . У період розгляду даної цивільної справи ОСОБА_5 , без письмової згоди ОСОБА_3 , не в інтересах сім`ї, а з метою виключення майна з об`єктів права спільної сумісної власності, що підлягають поділу в судовому порядку, протиправно відчужила спірний автомобіль ОСОБА_4 . З врахуванням вказаних обставин, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.05.2019 в цивільній справі №607/21745/18 визнано недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки «Toyota Camry», 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 . Оскільки за оспореним договором купівлі-продажу спірний автомобіль було відчужено на користь відповідача, даний автомобіль перебуває у його незаконному володінні, якщо інше не буде встановлено судом в ході розгляду справи. ОСОБА_3 , як законний власник автомобіля має право ним володіти, користуватися та розпоряджатися.

Враховуючи те, що відповідач утримує вказаний автомобіль без відповідних правових підстав, просив витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 автомобіль марки «Toyota Camry», 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. У відзиві на позов відповідач зазначив, що сам по собі договір купівлі-продажу вчинений у простій письмовій формі без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця. Відповідну постанову по справі № 683/2694/16ц ВС прийняв 30.10.2019 року.

Спірний автомобіль у відповідача відсутній, більше того, в його володінні та користуванні не перебував і на даний час не перебуває. Місце знаходження даного майна йому не відоме. Вважає, що разі задоволення позову вказане судове рішення не зможе бути ним виконано. У нього не має можливості здійснювати розшук даного майна, встановлювати місце знаходження, встановлювати осіб у володінні яких він перебуває та вимагати його повернення. За змістом позовної заяви повивач лише висловлює припущення про те, що спірний автомобіль перебуває у володінні відповідача. У такому разі, не будучи впевненим та не володіючи конкретною та достовірною інформацією про місце знаходження автомобіля та осіб в яких він перебуває, позивач наділений правом звернутися до правоохоронних органів із заявою про встановлення місцезнаходження майна та фізичного володільця.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.05.2019 по справі №607/21745/18, договір купівлі-продажу легкового автомобіля від 11.10.2018 був визнаний судом недійсним і відтоді спірне майно вибуло від нього, в його володіння, користування та розпорядження не поверталось.

Цим рішенням суду встановлено, що відчуження спірного транспортного засобу здійснювалося не в інтересах сім`ї, адже дослідженням ЄДРСР вбачається, що станом на дату укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля на розгляді суду перебували декілька спорів між подружжям « ОСОБА_6 » про розірвання шлюбу у справі №607/17433/18 (провадження відкрите згідно ували суду 21.09.2018 року) та цивільний спір № 607/19330/18 (провадження відкрите згідно ували суду 02.10.2018 року з оприлюдненням ухвали про відкриття провадження 08.10.2018 року) щодо поділу майна подружжя, в тому числі й відчуженого автомобіля. З огляду на наведене, суд дійшов переконання про підставність позовних вимог, адже позивачем належними, допустимими та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом» доведено, що спірний правочин було вчинено внаслідок недобросовісної поведінки відповідачів з метою уникнення поділу спільного майна подружжя і за відсутності згоди позивача, як співвласника транспортного засобу.

На момент ухвалення, перегляду та набрання законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05.11.2020 року у справі № 607/19330/18 спірний автомобіль в його власності не перебував (в тому числі володінні, користуванні та розпорядженні).

Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування, якщо позивач надасть докази, а саме підтвердження право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею.

Доданими до позовної заяви матеріалами не підтверджується факт виникнення права власності за позивачем, оскільки докази про державну реєстрацію такого права ним не подані. Також відсутні докази щодо підтвердження наявності майна у незаконному володінні відповідача.

Вважав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 01.08.2023 року судом постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 31.08.2023 року. За клопотанням представника позивача підготовче судове засідання відкладено на 27.09.2023. 26.09.2023 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткового доказу копії договору купівлі-продажу легкового автомобіля від 11.10.2018. За клопотанням представника позивача підготовче судове засідання відкладено на 16.10.2023. 12.10.2023 надійшов відзив на позов. За клопотанням представника відповідача підготовче судове засідання відкладено на 08.11.2023. У зв`язку з перебуванням суду в нарадчій кімнаті в кримінальному провадженні, підготовче судове засідання відкладено на 16.11.2023. Ухвалою суду від 16.11.2023 підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду на 14.12.2023. За клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 24.01.2024.

3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між сторонами виникли правовідносини щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 29.04.2001, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.04.2019.

За час перебування у шлюбі сторони набули у власність деяке майно, зокрема автомобіль марки «Toyota Camry», 2012 року випуску, VIN (ідентифікаційний номер транспортного засобу) НОМЕР_1 . Вказаний транспортний засіб 26.05.2012 був зареєстрований за ОСОБА_5 .

26 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя (справа № 607/19330/18), в складі якого поділу підлягав легковий автомобіль марки «Toyota Camry», 2012 року випуску, VIN (ідентифікаційний номер транспортного засобу) НОМЕР_1 .

Станом на 17 жовтня 2018 року згідно Витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_5 , транспортні засоби вже не значилися. Листом від 19.10.2018 Регіональним сервісним центром МВС в Тернопільській області позивачу було надано відповідь, що 11 жовтня 2018 року відбулася перереєстрація вищевказаного автомобіля у зв`язку із втратою свідоцтва про реєстрацію. Того ж числа даний автомобіль був перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до договору купівлі-продажу 6141/2018/1143450 транспортного засобу від 11.10.2018 ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_4 придбав у власність автомобіль марки «Toyota Camry», 2012 року випуску, VIN (ідентифікаційний номер транспортного засобу) НОМЕР_1 .

За позовом ОСОБА_3 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.05.2019, яке набрало законної сили, у справі №607/21745/18, договір купівлі-продажу легкового автомобіля між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 11.10.2018 визнано недійсним.

Вказаним судовим рішенням, яке має преюдиційне значення, тобто не підлягає доказуванню в цій справі, встановлено, що згоду на відчуження автомобіля, який є об`єктом права спільної сумісної власності, ОСОБА_3 не надавав, відчуження спірного транспортного засобу здійснювалося не в інтересах сім`ї, адже станом на дату укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля на розгляді суду перебували декілька спорів між подружжям ОСОБА_6 - про розірвання шлюбу у справі №607/17433/18 (провадження відкрите згідно ували суду 21.09.2018 року) та цивільний спір № 607/19330/18 (провадження відкрите згідно ували суду 02.10.2018 року з оприлюдненням ухвали про відкриття провадження 08.10.2018 року) щодо поділу майна подружжя, в тому числі й відчуженого автомобіля.

На момент укладення договору купівлі-продажу оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу знаходився в ОСОБА_3 , а ОСОБА_5 заявила недостовірну інформацію про його втрату і отримала дублікат для перереєстрації транспортного засобу і подальшого його відчуження.

Стороною позивача доведено ознаки недобросовісності контрагента ОСОБА_5 за спірним договором - відповідача ОСОБА_4 , адже останній є рідним братом ОСОБА_5 , а відтак за обставинами справи ОСОБА_4 не міг не знати, що автомобіль було придбано сестрою під час шлюбу з позивачем ОСОБА_3 , а тому на майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, й те, що сестра відповідача не отримувала згоди чоловіка не відчуження майна в силу напружених відносин та наявних спорів щодо розірвання шлюбу і поділу майна.

Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.11.2020, яке набрало законної сили, в цивільній справі № 607/19330/18 про поділ майна подружжя судом враховано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23.05.2019 у справі №607/21745/18, та ухвалено визнати за ОСОБА_3 право власності на легковий автомобіль «Toyota Camry», 2012 року випуску, VIN (ідентифікаційний номер транспортного засобу) НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, а тому в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на нього за ОСОБА_3 .

Згідно Єдиного державного реєстру зареєстрованих транспортних засобів станом на 09.05.2023 спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_4 , дата реєстрації 11.10.2019, підстава реєстрації - договір купівлі-продажу 6141/2018/1143450 транспортного засобу від 11.10.2018.

Отже, спірний автомобіль знаходиться у віданні відповідача.

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.05.2019; копією рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.11.2020; копією листа Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області від 09.05.2023; копією договору купівлі-продажу 6141/2018/1143450 транспортного засобу від 11.10.2018.

4.Норми права, які застосував суд.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди мають враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Правилом частини першої статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права.

Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Такі ж права має законний володілець майна.

ЦК України передбачено серед способів захисту порушених прав віндикацію та реституцію.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України витребування майна власником від добросовісного набувача можливе за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке надалі було відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їх волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

5.Оцінка суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) звернула увагу на те, що у процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки тощо) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець посилається саме на норму права, що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній й резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 2 договору купівлі-продажу легкового автомобіля від 11.10.2018, який визнаний судом недійсним, право власності на транспортний засіб переходить від продавця до покупця з моменту підписання даного договору, автомобіль зареєстрований за ОСОБА_4 в день підписання договору. Отже, право власності на рухоме майно перейшло до набувача виходячи з умов укладеного договору та відповідно до частини першої статті 334 ЦК України - 11.10.2018. Рішенням суду встановлена незаконність такого набуття права власності, отже право власності на спірний автомобіль ОСОБА_4 набуто неправомірно.

Як встановлено судом, набувач ОСОБА_4 знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, що свідчить про недобросовісність набувача та є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Як встановлено судом, спірний автомобіль вибув із власності ОСОБА_3 поза його волею, згоди на відчуження спірного рухомого майна він своїй колишній дружині ОСОБА_5 не надавав, ОСОБА_5 , яка не мала права його продавати, відчужила це майно для ОСОБА_4 , який є недобросовісним набувачем майна, а тому, з врахуванням наявних рішень суду, які набрали законної сили, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на спірний автомобіль за позивачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених статтею 387 ЦК України, для витребування спірного майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 .

Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що позивач не є власником спірного автомобіля, оскільки не зареєстрував своє право власності на нього, оскільки положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Порушення приписів про державну реєстрацію великотоннажного та технологічного транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном). Відповідну постанову у справі № 911/1278/20 ухвалила Велика Палата Верховного Суду від 05.04.2023.

Право власності на рухоме майно в даному випадку перейшло до позивача на підставі рішення суду, яке набрало законної сили згідно з ч. 5 ст. 11, ч. 1 ст. 328 ЦК України.

Суд також відхиляє посилання представника відповідача на те, що після рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23.05.2019 про визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля від 11.10.2018, спірне майно вибуло від відповідача, в його володіння, користування та розпорядження не поверталося, оскільки у справі відсутні належні та допустимі докази фізичного вибуття спірного автомобіля з володіння набувача.

6.Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 4735,60 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 328, 334, 387 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 автомобіль марки «Toyota Camry», 2012 року випуску, VIN (ідентифікаційний номер транспортного засобу) НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 4735,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.01.2024.

Суддя Алла ЦІДИК