Справа № 291/561/23
Провадження №2/291/56/24
У Х В А Л А

іменем України

05 вересня 2024 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області

в складі головуючої судді Митюк О.В.,

за участю секретаря Герасимчук Н.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до Ружинської селищної ради, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Бердичівський відділ державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

про визнання нечинним рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області №16 від 22.01.2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Ружинської селищної ради, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Бердичівський відділ державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання нечинним рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області №16 від 22.01.2022 року.

30.08.2024 року на адресу суду від відповідача Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки , на думку представника відповідача, даний спір належить розглядати за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник відповідача заяву від 30.08.2024 року підтримала, на її задоволенні наполягала, просила суд закрити провадження, оскільки спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення заяви про закриття провадження.

Суд, вислухавши позиції представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про закриття провадження з огляду на таке:

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується процедури визнання не чинним рішення, не пов`язаний із захистом прав позивача у сфері саме публічно-правових відносин, адже подання заяви направлено на поновлення порушених, на думку позивача, його прав та членів його сім`ї на житло.

Таким чином, дані правовідносини носять цивільно-правовий характер.

Тому заява представника відповідача про юрисдикцію даного спору адміністративному суду є помилковими. Позивач ОСОБА_3 не оскаржує рішення дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, права та інтереси ОСОБА_3 підлягають захисту у порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі № 291/561/23 на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

З огляду на викладене, керуючись статтями 255, 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання, представника відповідача Ружинської селищної ради, ОСОБА_8 , про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Ружинської селищної ради, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Бердичівський відділ державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання нечинним рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області №16 від 22.01.2022 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 10.09.2024 року.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області О. В. Митюк