печерський районний суд міста києва
пр. № 2-6183/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2024 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі Ємець Д.О.,

позивача (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Овчаренко О.З. ,

розглянувши дистанційно у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву Офісу Генерального прокурора про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування завданої шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування завданої шкоди.

30.05.2024 до суду надійшла заява представника відповідача про закриття провадження у справі, в обгрунтування якої зазначено, що ОСОБА_1 уже скористався правом на захист своїх порушених прав, звернувшись до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою від 20.12.2021, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, яке набрало законної сили.

У підготовчому судовому засіданні позивач заперечував щодо заяви про закриття провадження та просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що судом вже перевірені ці обставини та відкрито провадження у справі.

Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні підтримала заяву про закриття провадження у справі та просила її задовольнити.

Суд, вивчивши подану заяву, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив наступне та дійшов до таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи, здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Відповідно до частини першої ст. 12, частини першої ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, гарантується кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A № 18).

Судовим розглядом встановлено, що 29.04.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування завданої шкоди, яка була передана судді Ільєвій Т.Г. 07.05.2024, для вирішення питання про відкриття провадження.

Позовну заяву мотивовано тим, що Офісом Генерального прокурора не внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_1 від 17.10.2018 № 30 про вчинення кримінального правопорушення, а саме, за фактом відмови керівника ГУ НП у Львівській області та керівника Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області виконати ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.01.2018 у справі № 461/458/18.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2018 у справі № 757/59508/18-к зобов`язано уповноважених службових осіб Генеральної прокуратури України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 17.10.2018 № 30, яка надійшла із Верховної Ради України, розпочати досудове розслідування та надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Позивач вважає, що необґрунтованою бездіяльністю посадових осіб Офісу Генерального прокурора, йому завдано значної моральної шкоди, що еквівалентна сумі 4 136 000 євро та матеріальної шкоди, що еквівалентна сумі 2 000 євро. Разом сума заподіяної йому шкоди складає 4 138 000 євро, що за курсом НБУ на 26.04.2024 (42,5205 грн/євро) становить 175 949 829,00 грн.

Установлено, що на виконання зазначеної ухвали Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2018 уповноваженою особою Офісу Генерального прокурора 06.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000280 за ч. 1 ст. 382 КК України, за № 0000281 за ч. 1 ст. 175 КК України, за № 0000282 за ч. 1 ст. 364 КК України, про що повідомлено ОСОБА_1 листом № 15/3/2-12332вих-19 від 06.02.2019 з наданням витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань. У порядку ст. ст. 216, 218 КПК України для проведення досудового розслідування матеріали кримінальних проваджень направлено до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

Ухвалою суду від 09.05.2024 у справі відкрито провадження та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Під час судового розгляду встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва № 757/4970/22-ц від 17.08.2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування.

Рішенням Печерського районного суду від 17.08.2022 у справі № 757/4970/22-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.01.2023 та постановою Верховного Суду від 12.02.2024, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що 31 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 17 жовтня 2018 року він звернувся із заявою до Верховної Ради України, в якій просив внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування. Разом з цим, остання вказану заяву направила до Генеральної прокуратури України для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування.

Проте, такі відомості на час розгляду скарги до ЄРДР не внесені.

20 грудня 2018 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було відновлено його конституційні права та зобов`язано повноважених осіб Генеральної прокуратури України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 17 жовтня 2018 року № 30, яка надійшла із Верховної Ради України, розпочати досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, суд підтвердив факт незаконних дій органу, що здійснює досудове розслідування.

Отже, незаконними діями представника Держави позивачу завдано моральну шкоду, яку позивач оцінив у розмірі 4 136 000 євро.

Під час вивчення позовної заяви ОСОБА_1 від 26.04.2024 встановлено, що позивачем у позовній заяві від 26.04.2024 зазначено:

- підставу позову, яка полягає в умисному невиконанні уповноваженими представниками держави Україна (уповноваженими особами ГУ НП у Львівський області) ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.01.2018 у справі № 461/458/18 - аналогічну підставі раніше поданого позову, що розглянутий Печерським районним судом м. Києва у справі № 757/4970/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави України через Державну казначейську службу України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування шкоди завданої органом досудового розслідування;

- предмет позову в частині стягнення заподіяної йому моральної шкоди, яка дорівнює сумі 4 138 000 євро, що не відрізняється від суми, яку позивач зазначав у раніше поданому позові, який розглянутий Печерським районним судом м. Києва у справі № 757/4970/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави України через Державну казначейську службу України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування шкоди завданої органом досудового розслідування.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21.

За встановлених обставин вбачається, що ОСОБА_1 уже скористався правом на захист своїх порушених прав, звернувшись до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою від 20.12.2021 та за результатами якого судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, яке набрало законної сили та повторне звернення до суду з позовом від 26.04.2024 свідчить про зловживання процесуальними правами позивача.

За вказаних підстав, під час судового розгляду встановлено, що позови у справі № 757/19495/24-ц та № 757/4970/22-ц є тотожними, так як в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 1-20, 43, 49, 158, 206, 255, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву Офісу Генерального прокурора про закриття провадження у цивільній справі - задовольнити.

Закрити провадження у цивільній справі № 757/19495/24-ц за позовом Офісу Генерального прокурора про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування завданої шкоди.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде складено в строк не більш як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА