Єдиний унікальний номер 725/5217/24
Номер провадження 2/725/951/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2024 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі:Калинич Н. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом про відшкодування моральної шкоди.

У позові посилався на те, що отримує пенсію, згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі № 600/2619/22-а визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не встановлення та не виплати до призначеної пенсії ОСОБА_1 з 27.01.2022 року щомісячної доплати в сумі 2000 гривень у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області встановити та виплатити ОСОБА_1 з 27.01.2022 року щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до призначеної пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Також стягнуто на його користь судовий збір в розмірі 2480,40 грн. 07.02.2023 він звернувся до ГУ ПФУ в Чернівецькій області через веб-портал ПФУ із проханням виконати вказану постанову суду (копія звернення у вигляді скріншоту з сайту додається).

Листом ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 20.02.2023 №847-728/Д-26/8-2400/23 його повідомлено, що різниця пенсії, визначена відповідно до постанови суду, за період з 27.01.2022 по 28.02.2023, склала 26322,58 грн., і що виплачено буде у порядку черги (копія листа додається). Станом на теперішній час постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі № 600/2619/22-а не є виконаною у повному обсязі, оскільки йому не виплачено різницю пенсії за період з 27.01.2022 по 28.02.2023 у розмірі 26322,58 грн. та не виплачено суму судового збору у розмірі 2480,40 грн. У наслідок не встановлення та не виплати до призначеної йому пенсії з 27.01.2022 року щомісячної доплати в сумі 2000 гривень у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», тривалого не виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі № 600/2619/22-а в частині виплати різниці пенсії за період з 27.01.2022 по 28.02.2023 у розмірі 26322,58 грн. суми судового збору у розмірі 2480,40 грн., йому завдано моральну шкоду.

Завдана моральна шкода полягає у моральних стражданнях, почутті розпачу, розчарування та несправедливості, а також негативним впливом на рівень життя, добробут його та його сім`ї, що є наслідком: - протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не встановлення та не виплати до призначеної йому пенсії.

Щодо обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, завдану йому моральну шкоду оцінює у 20 000 грн., що вважає співрозмірним із розміром невиплаченої заборгованості, знеціненням її у зв`язку із інфляцією, триваючим порушенням його прав, негативним впливом на його добробут та добробут його сім`ї, моральними стражданнями та переживаннями, спричиненими відчуттям несправедливості у зв`язку із протиправними діями щодо протиправної відмови йому у здійсненні перерахунку пенсії, не виконання рішення суду та не сплати йому заборгованості по пенсії.

Просив задовольнити позов та стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду та понесені судові витрати.

11.06.2024 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху.

24.06.2024 року ухвалою суду провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання.

29.08.2024р. ухвалою суду залучено співвідповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

07.10.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив, у якому він просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Вказував, що докази причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними у позовній заяві моральними стражданнями Позивача та діями працівників Казначейства під час виконання ними передбачених законодавством повноважень у матеріалах справи відсутні. Також Позивач не зазначив в позові, яка саме поведінка (діяння) Казначейства полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь Позивача. Також не наведено жодних мотивів/ обґрунтувань стосовно того, що було проявом саме протиправної бездіяльності Відповідача, тобто які фактичні обставини свідчать про те, що невиконання згаданого судового рішення станом на певну дату є результатом невжиття Відповідачем заходів, які вони в межах своїх повноважень були зобов`язані вжити, але не зробили цього і що об`єктивно їм завадило. Позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відзив на позов не подав.

Позивач подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, вимоги підтримав повністю.

Представники відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області просили відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що позивач отримує пенсію, згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі № 600/2619/22-а визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не встановлення та не виплати до призначеної пенсії ОСОБА_1 з 27.01.2022 року щомісячної доплати в сумі 2000 гривень у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області встановити та виплатити ОСОБА_1 з 27.01.2022 року щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до призначеної пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та стягнуто на його користь судовий збір в розмірі 2480,40 грн. /а.с.4-5/.

07.02.2023 звернувся до ГУ ПФУ в Чернівецькій області через веб-портал ПФУ із проханням виконати вказану постанову суду /а.с.6/.

Листом ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 20.02.2023 №847-728/Д-26/8-2400/23 його повідомлено, що різниця пенсії, визначена відповідно до постанови суду, за період з 27.01.2022 по 28.02.2023, склала 26322,58 грн., і що виплачено буде у порядку черги /а.с.7/.

Відповідно до ч.1ст.23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2ст.23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п.4 ч.2ст. 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хочаб однієїз цихскладових виключаєвідповідальність зазаподіяну шкоду. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3.19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силуст.1173 ЦК Українишкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.

До такого висновку дійшов ВС у своїй постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17.

Виходячи з наведених вище норм закону, позивачу у своєму позові слід було довести, що невиконання рішень судів сталося саме з вини відповідачів та такі дії (бездіяльність) органів державної влади призвели до негативних наслідків у вигляді погіршення стану здоров`я, завдали моральних переживань та страждань, принизили його честь та гідність, порушили нормальні життєві зв`язки.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено наявності у діях відповідачів вини щодо невиконання рішень суду та відповідно спричинення моральної шкоди. При цьому суд виходить з наступного:

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами

У відповідності до вимог ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

За змістом п.1 ст.73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058) адміністративні витрати, пов`язані з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду, здійснюється за рахунок власних коштів, передбачених в бюджеті Пенсійного фонду України.

Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом № 1058 (п. 2 ст. 73 Закону № 1058).

Суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі в автоматизованій базі даних у підсистемі Реєстр судових рішень Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 №21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Таким чином, з наведеного слідує, що нарахована позивачу різниця недоплаченої пенсії має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснена за рахунок власних коштів Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 по справі № 804/2076/17, сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати своє повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

Суд погоджується, що невиплата компенсації за не донараховану пенсію може спричиняти позивачу розчарування та почуття несправедливості, однак позивачем не доведено вини відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо невиконання рішень суду та не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо). Більше того, позивач не обґрунтовує у чому полягає протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яка призвела до невиплати йому нарахованої компенсації.

Крім цього, суд звертає увагу, що будь-яких позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області позивачем не заявлено.

Отже, проаналізувавши наведені вище норми чинного законодавства та судової практики, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька