_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/876/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

за участю секретаря - Грабової Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про визнання недійсними договорів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , укладений 25.05.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з одночасним скасуванням запису в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 - номер запису про право власності: 50400521, дата та час державної реєстрації 25.05.2023 15:59:15, визнати недійсним Іпотечний договір б/н від 06.06.2023, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , з одночасним скасуванням державної реєстрації іпотеки, дата та час державної реєстрації 06.06.2023 12:39:52. При цьому позивач посилається на те, що 28.09.1995 за договором купівлі-продажу він придбав квартиру АДРЕСА_5 .

08 серпня 2006 року зазначена вище квартира була передана в іпотеку АППБ «Аваль» за договором іпотеки. В 2018 році в результаті низки договорів відступлення права вимоги останнім набувачем права вимоги за договором іпотеки став ОСОБА_2 , який 21 вересня 2018 року зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_5 на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки серія та номер 1365 виданий 26.07.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В.

25.05.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі - продажу на квартиру АДРЕСА_6 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. На підставі вказаного договору було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 та 06.06.2023 укладено договір іпотеки б/н між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який був засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. та внесений до Державного реєстр обтяжень нерухомого майна за №50524925.

Позивач зазначає, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11.10.2022, яке набрало законної сили 21.03.2023 було визнано недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки №1365 від 26.07.2018, укладений між «ТОВ «Укрфінансгруп» та ОСОБА_2 , скасовано запис про проведення державної реєстрації іпотеки за ОСОБА_2 , а тому з посиланням на ст.203,215 ЦК України і враховуючи вищенаведене ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просить скасувати угоди, які були укладені після скасування підстав реєстрації права власності за ОСОБА_2 на спірну квартиру.

ОСОБА_1 у судовому засіданні 10.10.2024 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, в подальшому надав до суду заяву в якій просив закінчити розгляд справи у його відсутність.

ОСОБА_4 у судовому засіданні 10.10.2024 позовні вимоги не визнав та просив у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, в подальшому надав до суду заяву в якій просив закінчити розгляд справи у його відсутність.

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до судового засідання не з`явились, повідомлялись.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом,заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2006 року № 014/0014/82/62326 у розмірі 446 440,37 дол. США, що еквівалентно 3 752 236,87 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 441 грн. та витрати, пов`язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідачів в судове засідання, у розмірі 240 грн.

24 липня 2018 року відповідно до договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 24 липня 2018 року та кредитним договором АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Оксі Банк» право вимоги за вказаним кредитним договором від 07 серпня 2006 року.

24 липня 2018 року ПАТ «Оксі Банк» відступило право вимоги за договором іпотеки та кредитним договором № 014/0014/82/62326 ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» відповідно до договору про відступлення права вимоги.

26 липня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 26-07/18/1 право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0014/82/62326 відступило ОСОБА_2

21 вересня 2018 року ОСОБА_2 зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_5 на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки серія та номер 1365 виданий 26 липня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11.10.2022, яке набрало законної сили 21.03.2023 було визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 26.07.2018, укладений між ТОВ «Укрфінансгруп» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. за реєстровим №1365 та скасовано запис про проведення державної реєстрації іпотеки за ОСОБА_2 (номер запису 28113427) та запис про реєстрацію (перенесення) іпотеки (номер запису 28112427 від 21.09.2018).

25 травня 2023 року укладено договір купівлі - продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_6 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С.

На підставі вказаного договору було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 та 06 червня 2023 року було укладено договір іпотеки б/н між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який був засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. та був внесений до Державного реєстр обтяжень нерухомого майна за №50524925.

Згідно із частинами першою-третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину і на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21 вересня 2018 року була здійснена реєстрація права власності на спірне майно за ОСОБА_2 , підставою для внесення до реєстру відповідного запису про ОСОБА_2 як власника спірного майна був договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки серія та номер 1365 виданий 26.07.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., який рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11.10.2022 визнаний недійсним.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що відповідачі знали про те, що рішенням суду скасовано і запис про проведення державної реєстрації іпотеки за ОСОБА_2 (номер запису 28113427) та запис про реєстрацію (перенесення) іпотеки (номер запису 28112427 від 21.09.2018), однак оскільки на час укладання спірного договору був наявний запис в державному реєстрації іпотеки про право власності за ОСОБА_2 вважає, що останній був правомірним власником, однак суд не погоджується із вказаними твердженнями відповідача,оскільки відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Наведеною нормою законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним та скасованим правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет над записами, що містяться у Державному реєстрі.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У наведеній нормі закріплена презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Презумпція може бути спростована у двох випадках: якщо правочини за своїм змістом, формою чи іншими елементами в імперативній формі визнаються недійсними законом з моменту їх вчинення (нікчемні правочини) або недійсність яких встановлюється судом на вимогу заінтересованої особи у встановлених законом випадках (оспорювані правочини).

З огляду на зазначене вище, суд вважає, вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі - продажу квартири обґрунтованими, доведеним та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до частини першої статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

При таких обставинах вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним Іпотечного договору також підлягають задоволенню.

Оскільки рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав, вимоги ОСОБА_6 про скасування записів в Державному реєстрі також підлягають задоволенню, так як зазначені вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним ЦК право власності виникає з моменту його реєстрації.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.18,19,81,247,258,259,273,354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , укладений 25.05.2023 між ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_7 , та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С., зареєстрований в реєстрі за №854 та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 - номер запису про право власності: 50400521, дата та час державної реєстрації 25.05.2023 15:59:15.

Визнати недійсним Іпотечний договір б/н від 06.06.2023, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С., зареєстрований в реєстрі за №951 та скасувати державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку 50524925, дата та час державної реєстрації 06.06.2023 12:39:52.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та підписано 21.10.2024.

Суддя І. В. Огренич