ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/668/24 Справа № 212/3926/22 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
УХВАЛА

Іменем України

22 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Бортник В.А.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, заяву ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Федяєв Сергій Володимирович, про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 212/3926/22 по апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко Віктор Анатолійович,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (надалі - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал») про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко Віктор Анатолійович.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №4343 від 22.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 01409-01/2020 від 03.01.2020 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» в сумі 19350,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Федяєв Сергій Володимирович, задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 року - скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко Віктор Анатолійович залишено без задоволення.

17 жовтня 2024 року ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Федяєв Сергій Володимирович, звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 212/3926/22 та просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь понесені судові витрати у розмірі 3 000,00 грн.

На підтвердження своїх вимог надав суду копію Договору 20-06/07/2023 про надання правової допомоги від 06 липня 2023 року, Акт виконаних робіт від 15 жовтня 2024 року та попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 15 жовтня 2024 року (а.с. 205-210).

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддую-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України)

Згідно з частинами 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 134 ЦПК України встановлено правило, за яким разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частини 13 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд у постанові від 05 червня 2024 року в справі № 372/1561/23 вказав на те, що вимога частини 8 статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Указані висновки узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження № 14-382цс19).

Відповідно до частини 1 статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, висловив правову позицію про те, що судове рішення має містити відповіді на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги, зазначити у разі потреби їх розмір, а також вирішити питання про негайне виконання та про судові витрати (вимога повноти рішення). Процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням цієї вимоги. Таким чином, питання розподілу судових витрат та способу виконання судового рішення, у разі вирішення питання про право, є обов`язком суду, що вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Колегія суддів виходить із того, що за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, ЦПК України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина 1 статті 246); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141; 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 270).

Отже, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку, визначеному статтею 270 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вже зазначалося, системний аналіз вищенаведених норм права, а також наявних висновків Верховного Суду дає підстави для висновку, що під час розгляду справи судом останній зобов`язаний у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи, вирішити питання розподілу усіх судових витрат, про які заявила сторона, з урахуванням результату розгляду справи. За загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У такому випадку суд не має правових підстав для розгляду питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи, а його вирішення відкладається не більше ніж як на п`ятнадцять днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для зазначеного випадку пункт 5 частини 7 статті 265 ЦПК України встановлює, що у резолютивній частині рішення суду вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Відповідно, в межах ключового питання у цій справі перевірці і оцінці підлягають такі обставини (у сукупності): (1) наявність безпосередньої правової вимоги про здійснення розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи; (2) наявність відповідної заяви про надання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відсутність першої з цих обставин унеможливлює взагалі вирішення судом питання про розподіл судових витрат як у судовому рішенні за результатом розгляду справи, так і в порядку, визначеному статтею 270 ЦПК України. Відсутність же другої обставини (за наявності першої) унеможливлює відкладення відповідно до вимог частин третьої-п`ятої статті 246 ЦПК України вирішення питання про судові витрати, пов`язані із розглядом справи, у зв`язку з чим є підставою для вирішення судом цього питання саме у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 25 липня 2023 року в справі №340/4492/22.

Застосовуючи зазначені висновки до правовідносин, що виникли у цій справі, колегія суддів зазначає, що згідно з матеріалами справи, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 року подано через підсистему «Електронний суд» 18 липня 2024 року і в ній відсутні посилання як на частину 8 статті 141 ЦПК України, так і взагалі на необхідність відкладення питання про судові витрати на правничу допомогу.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не подавав жодних заяв про те, що докази понесення судових витрат на правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Тобто, до 15 жовтня 2024 року (ухвалення судового рішення, яким закінчено розгляд справи судом апеляційної інстанції) ОСОБА_2 не здійснював будь-яких заяв/клопотань про намір скористатися правом на подання доказів для підтвердження заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

З урахуванням вищенаведеної правової позиції підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат є неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , не заявив до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, понесених на професійну правничу допомогу, дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Керуючись ст.ст. 270, 381 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Федяєв Сергій Володимирович, про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі № 212/3926/22 по апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко Віктор Анатолійо - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: