Провадження № 2/641/1321/2024 Справа № 641/1288/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

за участю секретаря судового засідання Чабанової А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/1288/24

позивач: Акціонерне товариство "Сенс банк"

відповідач: ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ "Сенс банк" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 619792819 у розмірі 67168,54 грн. та судовий збір в сумі 3028 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23.03.2021 року між АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_2 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 619792819, у відповідності до умов якої ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору ОСОБА_2 зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом.

У порушення умов кредитного договору № 619792819 ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором № 619792819 належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 12.02.2024 року ОСОБА_2 має заборгованість в розмірі 67168,54 грн.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.03.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.08.2024 року задоволено клопотання представника АТ "Сенс банк" Рудницький Ю.І. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.10.2024 року клопотання представника АТ "Сенс банк" Рудницького Ю.І. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду залишено без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вимоги позовної заяви підтримав та просить їх задовольнити, не заперечує проти надання розстрочки виконання рішення суду строком на 6 місяців.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог частково заперечував. Пояснив, що користувався кредитними коштами АТ "Альфа-Банк", проблем з поверненням кредитних коштів не було, але після початку повномасштабного вторгнення в Україну він втратив роботу, тому своєчасно не погасив кредит. Незважаючи на ситуацію у країні, банк продовжив нарахування відсотків, які складають більшу суму заборгованості. Він звертався до банку з питання розстрочки виплати заборгованості, однак банк на поступки не пішов. Також вказав, що він визнає борг по тілу кредиту в розмірі 32000 грн., який склався станом на березень 2022 року, з нарахованими банком процентами за користування кредитними коштами не згоден. Також відповідачем заявлено клопотання про розстрочення виконання судового рішення на строк 10 років, в обґрунтування якого він посилається на призупинення дії трудового договору та скрутне матеріальне становище.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

23.03.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом випуску кредитної картки RED Split з максимальним лімітом кредиту 200000 грн., що підтверджується: офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриттям відновлювальної кредитної лінії, анкетою-заява про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до умов кредитного договору від 23.03.2021 року мета кредиту - для особистих потреб. Процентна ставка за користування кредитною карткою для торгових операції та/або операцій зняття коштів готівкою 35,99%.

Випискою по рахунку за період з 07.04.2021 по 12.02.2024 року підтверджується користування ОСОБА_2 кредитними коштами та рух коштів по рахунку.

Згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, станом на 12.02.2024 року заборгованість за кредитним договором від 23.03.2021 року складає 67168,54 грн, а саме: 16682,20 грн. - тіло кредиту; 35648,46 грн. - прострочене тіло кредиту; 14837,88 грн.- відсотки за кредитом. Крім того, з розрахунку вбачається, що протягом дії кредитного договору банком нараховувалась комісія за розрахунково-касове обслуговування, в рахунок сплати комісії банком зараховано сплачені ОСОБА_2 кошти на загальну суму 1734,12грн.

З витягу з державного реєстру банків від 02.12.2022 року вбачається, що АТ «Альфа-Банк» змінив найменування на АТ «Сенс Банк».

АТ «Сенс Банк» 26.01.2024 року направлено на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до довідки № 342 від 16.09.2024 року ТОВ "Завод нафтогазового обладнання" підтверджує, що з 01.04.2022 року з ОСОБА_2 призупинено дію трудового договору на невизначений термін, але не пізніше закінчення дії воєнного стану.

Згідно з довідкою ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_2 (станом на 15.08.2024 року) з квітня 2022 року ОСОБА_2 не отримував заробітку.

Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ «Сенс Банк» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Відповідно до частин 1 і 2ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані суду докази, судом встановлено, що у відповідності до умов кредитного договору від 23.03.2021 року ОСОБА_2 отримував кредитні кошти, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, які було надано банком.

Взяті на себе зобов`язання за договором від 23.03.2021 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_2 кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору ОСОБА_2 зобов`язання за договором належним чином не виконав, отримані кредитні кошти та проценти за користування ними у повному обсязі не сплатив.

Посилання відповідача на неправомірне нарахування банком процентів за користування кредитними коштами не може бути прийнято судом до уваги, оскільки, уклавши кредитний договір, сторони погодили сплату та розмір процентів за користування кредитними коштами.

При цьому, з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку за кредитною карткою ОСОБА_2 вбачається, що станом на 12.02.2024 року банком нараховано позичальнику щомісячне списання за розрахунково-касове обслуговування основної картки на загальну суму 1734,12 грн., вказана комісія погашена за рахунок сплачених позичальником коштів.

Однак, в кредитному договорі від 23.03.2021 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_2 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), сторонами кредитного договору не погоджувався розмір та періодичність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням.

Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, суд прийшов до висновку, що банком неправомірно нараховано позичальнику плату за розрахунково-касове обслуговування основної картки на загальну суму 1734,12 грн., ця сума підлягає вирахуванню із загального розміру заборгованості.

З огляду на викладене, стягненню з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» підлягає заборгованість за кредитним договором в розмірі 65434,42 грн. (67168,54грн.-1734,12грн.=65434,42грн.).

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 97,42%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2949,88грн. (3028грн.*97,42/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 просить розстрочити виконання рішення суду на 10 років, про що зазначено у відповідній заяві.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

З заяви відповідача ОСОБА_2 вбачається, що він просить розстрочити виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова по справі за позовною заявою АТ "Сенс банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом погашення суми заборгованості протягом десяти років рівними платежами.

Враховуючи доведеність доданими до заяви про розстрочку виконання рішення суду матеріалами скрутного фінансового становища відповідача, призупинення дії трудового договору з відповідачем, відсутність у нього стабільного заробітку, воєнний стан, який введений на території України, суд дійшов висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.10.2024 року по справі № 641/1288/24 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Сенс банк" заборгованості у розмірі 68384 грн. 30 коп. на дванадцять місяців до 22.10.2025 року, здійснювати погашення суми заборгованості рівними платежами по 5698 грн. 69 коп.щомісяця.

Керуючись ст.ст. 4, 10-13, 76-81, 263-265, 268, 273, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву АТ "Сенс банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Сенс банк" заборгованість за кредитним договором № 619792819 від 23.03.2021 року станом на 12.02.2024 року у розмірі 65434грн. 42коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2949грн. 88коп., а разом 68384 грн. 30 коп.

Розстрочити виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.10.2024 року по справі № 641/1288/24 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Сенс банк" заборгованості у розмірі 68384 грн.30 коп. на дванадцять місяців до 22.10.2025 року, здійснювати погашення суми заборгованості рівними платежами по 5698 грн. 69коп.щомісяця.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Акціонерне товариство "Сенс банк" (адреса місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, код 23494714).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складено 23.10.2024 року.

Суддя С. О. Ященко