ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7298/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді:Комаревцевої Л.В.

з секретарем Гаврилюк О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позивач посилається на те, що 13.12.2018 рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/22795/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики- задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 520000, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., судовий збір на користь держави 5200,00 грн. в частин вимог майнового характеру і 704,80 грн. в частині вимог немайнового характеру. На виконання рішення суду видано виконавчий лист, отриманий позивачем.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/22795/17 від 15.11.2023 заяву ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі №753/22795/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Поновлено ОСОБА_2 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №753/22795/17, виданого за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач вказує що є військовослужбовцем ЗСУ та виконує завдання по захисту Батьківщини. Відповідач просив тривалий час не пред`являти виконавчий лист до виконання зазначаючи про повернення коштів добровільно.

Оскільки відповідач борг не повернув, позивач пред`явив до примусового виконання виконавчий лист № 753/22795/17 та 05.03.2024 постановою головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білан Ю.С. відкрито виконавче провадження.

Позивач стверджує, що відповідачем борг не сплачено, а оскільки в мотивувальній частині рішення суду від 13.12.2018 та договору позики від 25.07.2017 вказано що розмір позики становить 520000,00 грн., що еквівалентно 20000,00 дол. США то відповідач має погасити борг виходячи з курсу валют 40,47 * 20000,00 дол. США, на час звернення до суду з заявленим позовом, що становить 809,400 грн. Відтак додатковому стягненню підлягає 289400,00 грн.

Крім того, позивач просить з 26.02.2017 стягнути з відповідача 3% річних за простроченою сумою позики в розмірі 4027,40 дол. США, що еквівалентно 162988,76 грн. та інфляційне збільшення в розмірі 425128,63 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою суду від 19.06.2024 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання з викликом сторін.

Ухвалою суду від 02.09.2024 розгляд справи призначено по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, з викладених підстав.

Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений в установленому закуоном порядку. Візив на позов не надав.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

25 липня 2017 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Грицаєнком Ю.І., відповідно до якого, ОСОБА_2 передає ОСОБА_3 у власність грошові кошти в розмірі - 520000,00 гривень, що дорівнює еквіваленту 20000 доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язується повернути ОСОБА_2 таку ж суму коштів до 25.09.2017.

13.12.2018 рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/22795/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики- задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 520000, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., судовий збір на користь держави 5200,00 грн. в частин вимог майнового характеру і 704,80 грн. в частині вимог немайнового характеру.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/22795/17 від 15.11.2023 заяву ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі №753/22795/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Поновлено ОСОБА_2 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №753/22795/17, виданого за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

05.03.2024 постановою головного державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білан Ю.С. відкрито виконавче провадження.

Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач посилається на те, що є військовослужбовцем ЗСУ та виконує завдання по захисту Батьківщини. Відповідач просив тривалий час не пред`являти виконавчий лист до виконання зазначаючи про повернення коштів добровільно. Відтак зазначає, що оскільки відповідачем борг не сплачено, а оскільки в мотивувальній частині рішення суду від 13.12.2018 та договору позики від 25.07.2017 вказано що розмір позики становить 520000,00 грн., що еквівалентно 20000,00 дол. США то відповідач має погасити борг виходячи з курсу валют 40,47 * 20000,00 дол. США, на час звернення до суду з заявленим позовом, що становить 809,400 грн. Відтак додатковому стягненню підлягає 289400,00 грн. Крім того, позивач просить з 26.02.2017 стягнути з відповідача 3% річних за простроченою сумою позики в розмірі 4027,40 дол. США, що еквівалентно 162988,76 грн. та інфляційне збільшення в розмірі 425128,63 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно ч.1 та 2 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За наданими суду доказами встановлено, що 25 липня 2017 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Грицаєнком Ю.І., відповідно до якого, ОСОБА_2 передає ОСОБА_3 у власність грошові кошти в розмірі - 520000,00 гривень, що дорівнює еквіваленту 20000 доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язується повернути ОСОБА_2 таку ж суму коштів до 25.09.2017.

13.12.2018 рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/22795/17 стягнуто з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 520000, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., судовий збір на користь держави 5200,00 грн. в частин вимог майнового характеру і 704,80 грн. в частині вимог немайнового характеру.

Відтак, оскільки рішенням суду з відповідача стягнуто борг за договором позики в розмірі 520000,00 гривень, з зазначенням в мотивувальній частині еквіваленту 20000 доларів США, суд приходить до висновку що розмір стягнутого боргу за договором позики від 25.07.2017, визначений в грошовій одиниці України не може бути змінений з врахуванням валютних коливань, оскільки за встановленими судом обставинами відповідач отримав у борг 520000,00 гривень, а еквівалент валютних зобов`язань визначено відповідно до ч.2 ст. 524 та ч.2 ст. 533 ЦК України. Відтак, судом здійснено захист прав позивача щодо стягнення коштів за договором позики відповідно до рішення суду, а тому сума додаткового стягнення за договором позики з врахуванням зміни курсу іноземної валюти в додатковому розмірі 289400,00 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідальність за невиконання рішення суду встановлена законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, наявність судового рішення, яке набрало законної сили підтверджує факт наявності заборгованості у відповідача. Відтак, оскільки виконання судового рішення є обов`язковим, та з огляду на те, що відповідач порушив виконання грошового зобов`язання з виплати заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді інфляційних витрат та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України саме з часу набрання рішення суду законної сили, 05.04.2019 з розрахунку боргових зобов`язань на загальну суму 525000,00 грн., яка стягнута за рішенням суду.

Правомірність застосування ст. 625 ЦПК України у разі прострочення виконання зобов`язання боржником рішення суду підтверджується у наступних постановах: Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постанові Верховного Суду у справах № 638/10417/15-ц від 20.02.2019,№310/5419/15-ц від 11.07.2018, №463/4711/15 від 04.07.2018, №703/4704/15-ц від 28.02.2018,№361/7939/2015-ц від 06.08.2018.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Відтак, у разі неповернення або невчасного повернення суми боргу, індекс інфляції, три відсотки річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу, тому ці суми підлягають нарахуванню саме з моменту вступу в законну силу рішення суду про стягнення з відповідача коштів у розмірі, тобто з 05.04.2019, набрання чинності рішенням суду та по 23.10.2024 включно.

Відтак, за період з 05.04.2019 по 23.10.2024 інфляційні втрати за час невиконання рішення суду становлять в розмірі 344 281,29 грн., 3% річних в сумі 86 641,48 грн.

Позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву в частині стягнення матеріальної шкоди необхідно задовольнити частково в сумі 5000 грн., що відповідатиме принципу розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у повному обсязі, так як позивачем доведено, а відповідачем не спростовано в силу принципу змагальності сторін обґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 інфляційні втрати за час прострочення виконання рішення суду з 05.04.2019 по 23.10.2024 в розмірі 344 281,29 грн., (триста сорок чотири тисячі двісті вісімдесят одна гривня 29 копійок), 3% річних в сумі 86 641,48 грн. (вісімдесят шість тисяч шістсот сорок одна гривні 48 копійок), моральну шкоду в сумі 5000 грн. (пять тисяч гривень 00 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23.10.2024

Суддя: Комаревцева Л.В.