Справа № 712/8168/24
Провадження № 2/712/2649/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Кеденко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання спадкоємцем четвертої черги, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Ульянов С.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання спадкоємцем четвертої черги, мотивуючи позовні вимоги наступним:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 - мати позивачки ОСОБА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 .

Спадщину прийняв чоловік померлої ОСОБА_3 , так як був зареєстрований за однією адресою з померлою. Також із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка померлої ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Спадщину після смерті дружини оформити ОСОБА_3 не встиг.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 .

Родичів у ОСОБА_3 немає.

Після смерті ОСОБА_3 позивач звернулась до Другої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Нотаріусом позивачу було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю родинного зв`язку із ОСОБА_3 .

Вказав, що ОСОБА_3 у 2015 році переніс інсульт і потребував стороннього догляду, але тоді за ним доглядала мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В 2016 році здоров`я ОСОБА_2 погіршилося. З 29.02.2016 по 22.03.2016 року ОСОБА_2 перебувала в Центрі Радіаційної Онкології на амбулаторному лікуванні, де отримувала курс рентгенотерапії. В листопаді 2016 року вона перенесла інсульт, і з цього часу ОСОБА_1 була вимушена переїхати до батьків та доглядати за матір`ю та вітчимом. Тобто, з листопада 2016 року ОСОБА_1 проживала разом зі своєю мамою та її чоловіком ОСОБА_3 однією сім`єю.

Враховуючи вищевикладене, вважає за необхідне звернутись із позовною заявою про встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю та визнання її спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 .

Просить суд встановити факт проживання однією сім`єю як падчерки та вітчима ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з листопада 2016 року до моменту смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.07.2024 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

13.08.2024 року від представника Черкаської міської ради Птухи В.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Черкаська міська рада заперечує про задоволення позову, з огляду на наступне: позивач зазначає, що з листопада 2016 року вона проживала разом зі своєю мамою та її чоловіком ОСОБА_3 однією сім`єю, оскільки вони потребували догляду за станом здоров`я. В якості доказів, що підтверджує факт спільного проживання зазначає лише покази свідків та акт опитування сусідів. Жодних інших документів, які б підтверджували факт спільного проживання, відсутність шлюбу з іншою особою позивачем не додано. Окрім того, позивачкою не надано відомостей щодо реєстрації її місця проживання. Як вбачається з матеріалів справи, у відомостях позивача зазначено адресу - АДРЕСА_3 . В той час, як позивач намагається встановити факт проживання за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Подані ОСОБА_1 докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків, набуття майна тощо.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 вересня 2024 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та адвокат позивачки Ульянов С.М. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача Птуха В.І. проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 1 п. 6, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у тому разі коли є спір про право, він розглядається в порядку позовного провадження.

Судом встановлено наступне:

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьки: ОСОБА_7 , мати ОСОБА_8 .

Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 07 червня 1984 року уклали шлюб. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_3 , дружині ОСОБА_3 .

Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_6 23.02.1991 року уклала шлюб з ОСОБА_10 . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 помер. (свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_3 від 10.01.2001 року).

27 лютого 2003 року ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_13 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_13 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії Спадкової справи № 187/2022, заведеної після смерті ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_5 звернулася ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Спадщину після смерті дружини оформити ОСОБА_3 не встиг. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії спадкової справи № 188/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини 09.04.2022 року звернулася ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.10.2022 року нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., ОСОБА_15 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва на нерухоме майно від 03.03.2005 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 по частині.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до акту опитування сусідів від 11.10.2023 року № 1748 зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без прописки проживала за адресою АДРЕСА_2 зі своєю мамою та вітчимом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з листопада 2016 року.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 вказали, що ОСОБА_1 з 2016 року постійно проживала зі своєю матір`ю та вітчимом за адресою АДРЕСА_2 , оскільки за станом свого здоров`я вони потребували постійної допомоги та догляду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що між позивачем та спадкодавцем виникли відносини, які є більш близькими, аніж надання допомоги одинокій літній людині.

Той факт, що позивач не надала до суду документів про ведення нею зі спадкодавцем спільного господарства, не спростовує встановлених судом на підставі показань свідків тих обставин, що позивач повністю опікувалася життям спадкодавця, що з огляду на їх тривале спільне проживання, є ознакою ведення спільного господарства.

При цьому відповідач не надав до суду доказів на спростування показань свідків, а тому у суду відсутні підстави вважати ці показання недостовірними та недостатніми.

Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки.

Таким чином, враховуючи, що встановлення даного факту необхідно позивачу для оформлення спадкових прав після смерті вітчима, іншого порядку встановлення даного факту законом не визначено, встановлення даного факту не порушує прав інших осіб, а тому, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню як законні, обґрунтовані та доведені позивачем.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 293, 259, 315 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання спадкоємцем четвертої черги - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю як падчерка та вітчима ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з листопада 2016 року до моменту смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 21.10.2024 року.

Головуючий Т.Є. Троян