КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Соколов О.М.
Єдиний унікальний номер справи № 754/9520/22-ц
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондар Антон Вікторович, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2010 року у справі №2-2076/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 800 доларів США, що за курсом НБУ з урахуванням індексу інфляції, складає 6 252,40 грн., 3 % річних у розмірі 21,69 грн., витрати на розміщення оголошення у газеті в розмірі 420,00 грн., судовий збір у розмірі 132,84 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Позивачем 08 червня 2012 року було подано до відділу виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції виконавчий лист на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва № 2-2076. За наслідками поданої заяви було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3. Станом на 14 жовтня 2022 року до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не надходили кошти на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Враховуючи той факт, що відповідачем з 04 березня 2010 року не повернуто грошові кошти, позивач просив суд стягнути з останнього на свою користь 3 % річних від суми боргу у розмірі 7 076,93 грн. за період з 04 березня 2010 року по 18 жовтня 2022 року в розмірі - 2 682,00 грн., витрати від інфляції за період з 04 березня 2010 року по 18 жовтня 2022 року у розмірі - 21 580,03 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3 825,53 грн., з яких 3 % річних - 637,42 грн., втрати від інфляції - 3 188,11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 158,78 грн.

В задоволенні решті вимог позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Звертає увагу, що відповідно до матеріалів справи № 754/9520/22, відповідач відповідної заяви про застосування строку позовної давності не подавав.

Вважає, що суд грубо порушив норми ст.ст. 267, 263 ЦПК України.

Сторони правом на подання відзиву не скористалися.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (у редакції на дату подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення грошових коштів у розмірі 24 271,03 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року не відповідає.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2010 року у справі №2-2076/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 800 доларів США, що за курсом НБУ з урахуванням індексу інфляції, складає 6 252,40 грн., 3 % річних у розмірі 21,69 грн., витрати на розміщення оголошення у газеті в розмірі 420,00 грн., судовий збір у розмірі 132,84 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Постановою державного виконавця Відділу виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції 08 червня 2012 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 на виконання виконавчого листа на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва № 2-2076.

Згідно з матеріалами справи , станом на 142022 року до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не надходили кошти на погашення боргу за виконавчим провадженням № НОМЕР_3.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Оскільки, на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Проте, задовольняючи позовні вимоги частково у частині 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції застосував строк позовної давності, стягнувши з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в сумі 3 188,11 грн. та 637,42 грн. як три проценти річних в межах трьох років до звернення позивачем із зазначеним позовом за період з 18 жовтня 2019 року по 18 жовтня 2022 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 не подавав заяву про застосування стоку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що станом 18 жовтня 2022 року (на день подання позовної заяви), 3% річних від суми боргу в розмірі 7 076,93 грн за період з 04 березня 2010 року по 18 жовтня 2022 року становить - 2 682,00 грн, а втрати від інфляції за період з 04 березня 2010 року по 18 жовтня 2022 року становить - 21 589,03 грн, загальна сума боргу становить 24 271,03 грн, що підтверджується детальним розрахунком, який доданий до позовної заяви), отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 24 271,03 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 2481 (992,40+ 1488,60)грн.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондар Антон Вікторович - задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних від суми боргу в розмірі 7 076,93 грн за період з 04 березня 2010 року по 18 жовтня 2022 року у розмірі 2 682,00 грн, та втрати від інфляції за період з 04 березня 2010 року по 18 жовтня 2022 року у розмірі 21 589,03 грн, що в загальному становить 24 271,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

Позивач:ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.А. Нежура