ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5417/24 Справа № 207/16/21 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильцова Ольга Миколаївна, на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2023 року в цивільній справі номер 207/16/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулось АТ «ТАСКОМБАНК», правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс», з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.02.2014 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R7В. Відповідно до умов кредитного договору №R7В від 10 лютого 2014 року предметом договору є надання позичальнику грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту 41400,00 грн; строк користування - по 10 лютого 2017 року; проценти за користування кредитом - 7,5 відсотків річних.

Позичальник погодився із діючими умовами банківських та супутніх послуг, які сплачуються ним відповідно до Графіку згідно з додатком, який є невід`ємною частиною цього договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (п. 6.3. кредитного договору).

Відповідачем підписано та отримано Інформацію про умови кредитування та Додаток №1 до кредитного договору «Інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту».

Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Кредитному договорі (п. 4.1.), що підтверджується відповідним меморіальним ордером, отже, кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі.

27.03.2017 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та позивачем АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) №270317нв.

Відповідно до умов цього Договору та витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) №270317нв від 27.03.2017року, позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №R7В від 10.02.2014 року з усіма наступними додатками та змінами.

Станом на 27.12.2019 року заборгованість позичальника за кредитним договором №R7В від 10.02.2014 року становить 45700,90 грн, та складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) становить 27988,73 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) 5750,09 грн; сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості 11962,08 грн, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками.

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №R7В від 10.02.2014 року, яка станом на 27 грудня 2019 року становить 45700,90 грн, а також судові витрати о сплаті судового збору.

08 лютого 2021 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу б/н, відповідно до якого Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» відступило свої права вимоги за договорами кредиту ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договором кредиту №R7В.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.06.2023 року залучено до справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якості правонаступника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс».

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 листопада 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованість за кредитним договором №R7B від 10 лютого 2014 року в сумі 45700,90 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) в розмірі 27988,73 грн; заборгованості по відсотках (в т.ч. прострочена) в розмірі 5750,09 грн; сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості в розмірі 11962,08 грн.

Вирішено питання про розподіл витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильцова О.М., подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 листопада 2023 року по справі №207/16/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, судові витрати на професійну правничу у суді першої та апеляційної інстанції у загальному розмірі 15000,00 грн покласти на позивача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням чинного законодавства України, постановленим без врахування всіх фактичних обставин справи.

ОСОБА_1 був клієнтом ПАТ «ВТБ Банк», та банк надавав банківські фінансові послуги відповідачу з 2013 року. Банк видав ОСОБА_1 кредитну картку разом із зарплатною, договір про надання кредиту ОСОБА_1 не підписував. Саме на таку кредитну картку ОСОБА_1 було зараховано кошти у розмірі 41400,00 грн, що в подальшому підтверджено листом ФГВФО від 01.11.2023 року, який міститься в матеріалах справи.

Кредитний договір №R7В від 10 лютого 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та позичальником ОСОБА_1 укладений на строк по 10 лютого 2017 року. Позовна давність строком у три роки закінчилась - 10 лютого 2020 року. Позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором АТ «ТАСКОМБАНК» до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області датована 30 грудня 2020 року, та отримана судом 06.01.2021 року.

Позивачем не надано жодного пояснення сум заборгованості позичальника ОСОБА_1 за договором кредиту №R7B від 10 лютого 2014 року, що становить 45700,90 грн станом на 27 грудня 2019 року.

Доводи позивача про наявність заборгованості за кредитним договором не підтверджені жодними доказами, розрахунку такої заборгованості станом на дату закінчення договору - 10.02.2017 року ним не надано. Також, відсутній розрахунок заборгованості станом на 27.03.2017 року, тобто на дату укладення між ПАТ «ВТБ Банк» та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» договору про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) №270317нв.

ОСОБА_1 понесено витрати на професійну правничу допомогу на суму 5000,00 грн., що являється гонораром адвоката за представництво інтересів відповідача в суді апеляційної інстанції.

Від позивача ТОВ «Дебт Форс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення Баглійського районного

суду м. Дніпродзержинська від 12.11.2023 року у справі №207/16/21 без змін.

В матеріалах справи наявні та досліджені судом першої інстанції кредитний договір №R7В від 10.02.2014 року з усіма додатками до нього, що є його невід`ємною частиною, які містять власноручний підпис відповідача. Також матеріали справи містять заяву відповідача про щомісячне перерахування коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 суму в розмірі 1988,00 грн для погашення заборгованості за кредитним договором згідно з графіком повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг від 10.02.2014 року.

Вказані документи є дійсними та повністю підтверджують виникнення у відповідача зобов`язань за кредитним договором №R7В, а відповідачем не надано жодних доказів на їх спростування.

Матеріали справи не містять рішення суду, що набрало законної сили, яким кредитний договір чи окремі його положення визнано недійсними.

Відповідач, заперечуючи розмір заявленої до стягнення заборгованості, не надає власного контррозрахунку.

Доводи про сплив позовної давності є помилковими, оскільки згідно з п. 7.4 кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, відтак позовна заява подана до суду в межах встановлених законом строків позовної давності. ЦК України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання.

Щодо заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 15000,00 грн заперечує, зважаючи на незначну складність справи, а також на те, що представником відповідача не надано належного обґрунтування розумності, справедливості, реальності, а також співмірності зі складністю справи, обсягом наданої правничої допомоги і витраченого часу з розміром заявлених до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в сумі 15000,00 грн, вважає, що така сума стягненню не підлягає і повинна бути зменшена.

Відповідно до частини 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, що діяла на час відкриття апеляційних проваджень у цій справі) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 10.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R7В. Відповідно до умов кредитного договору №R7В від 10 лютого 2014 року предметом договору є надання позичальнику грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту 41400,00 грн; строк користування - по 10 лютого 2017 року; проценти за користування кредитом - 7,5 відсотків річних (а.с. 10-12, том 1).

Згідно з п. 3 кредитного договору кредитні кошти надано позичальнику на споживчі потреби.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту.

За п. 4.3 кредитного договору кредит повертається, а проценти та комісія сплачуються позичальником 10 числа кожного місяця (дата списання банком платежів) у відповідності до Графіка, який є невід`ємною частиною Договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки.

Позичальник погодився із діючими умовами банківських та супутніх послуг, які сплачуються ним відповідно до Графіку згідно з додатком, який є невід`ємною частиною договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 18-21, том 1).

Відповідачем підписано та отримано Інформацію про умови кредитування та додаток № 1 до кредитного договору «Інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту» (а.с. 13, 14-17, том 1).

Відповідачем отримано кредит шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі (п. 4.1.), що підтверджується відповідним меморіальним ордером №11637 від 10.02.2014 року (а.с. 28, том 1).

27.03.2017 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) №270317нв (а.с. 29-31, том 1).

Відповідно до умов цього Договору та витягу з реєстру прав вимоги №1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) №270317нв від 27.03.2017 року позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №R7В від 10.02.2014 року з усіма наступними додатками та змінами (а.с. 36-39, том 1).

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27 грудня 2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором №R7В від 10 лютого 2014 року становить 45700,90 грн та складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у розмірі 27988,73 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) у розмірі 5750,09 грн; сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості у розмірі 11962,08 грн (а.с. 40-45, том 1).

08 лютого 2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу б/н, відповідно до якого АТ «ТАСКОМБАНК» відступило свої права вимоги за договорами кредиту ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договором кредиту №R7В (а.с. 72-85, том 1).

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (а.с. 123, том 1).

09 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено Договір факторингу №09-03/23, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило свої права вимоги за договорами кредиту, а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги за договором кредиту №R7В (а.с. 6-28, том 2).

11 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено Договір факторингу №11-05/23, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило свої права вимоги за договорами кредиту, а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги за договором кредиту №R7В (а.с. 29-32, том 2).

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.06.2023 року залучено до справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якості правонаступника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (а.с. 98 -98зв, том 2).

До матеріалів справи долучено лист ФГВФО від 01 листопада 2023 року №060-60-282/23, відповідно до якого згідно з даними архівів, які знаходяться у володінні фонду, між АТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір від 10.02.2014 року №R7В та відкрито рахунки з обліку кредитної заборгованості. За даними ЄОІС інформація щодо угод, укладених з ОСОБА_1 рахунків з їх обліку відсутня, тому надати виписки не вбачається можливим (а.с. 135-135зв, том 2).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином судом встановлено, що укладений кредитний договір відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання

або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що 10.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №R7В. Відповідно до умов кредитного договору №R7В від 10 лютого 2014 року предметом договору є надання позичальнику грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту 41400,00 грн; строк користування - по 10 лютого 2017 року; проценти за користування кредитом - 7,5 відсотків річних.

Згідно з п. 3 кредитного договору кредитні кошти надано позичальнику на споживчі потреби.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту.

За п. 4.3 кредитного договору кредит повертається, а проценти та комісія сплачуються позичальником 10 числа кожного місяця (дата списання банком платежів) у відповідності до Графіка, який є невід`ємною частиною Договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки.

Позичальник погодився із діючими умовами банківських та супутніх послуг, які сплачуються ним відповідно до Графіку згідно з додатком, який є невід`ємною частиною договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки.

Відповідачем підписано та отримано Інформацію про умови кредитування та додаток №1 до кредитного договору «Інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту».

ОСОБА_1 отримано кредит шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі (п. 4.1.), що підтверджується відповідним меморіальним ордером № 11637 від 10.02.2014 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27 грудня 2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором №R7В від 10 лютого 2014 року становить 45700,90 грн та складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у розмірі 27988,73 грн; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) у розмірі 5750,09 грн; сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості у розмірі 11962,08 грн.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.06.2023 року залучено до справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якості правонаступника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс».

Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довів відсутність заборгованості.

За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про обґрунтованість позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність належних доказів заборгованості та документів первинного бухгалтерського обліку, апеляційний суд зазначає, що позивач не є банківською установою, а отже не може надати жодної інформації, що є банківською таємницею: отримання відповідачем картки, інформації про банківські операції по карті тощо. Однак відповідач, як тримач карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти не позбавлений можливості самостійно отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування коштів за кредитним договором. Проте відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування факту перерахування/отримання коштів за кредитним договором. Посилання в апеляційній скарзі на неможливість перевірки нарахування позивачем процентів на суму боргу теж не відповідають дійсності, оскільки після укладення позивачем договору факторингу з первісним кредитором, ним не здійснювалося жодних нарахувань на основну суму боргу, ні на відсотки, що підтверджується розрахунком.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Васильцова Ольга Миколаївна, залишити без задоволення, рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: