СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/133/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва П`ятничук І.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за основним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування й вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Святошинського районного суду м. Києва П`ятничук І.В. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування й вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

11.10.2024 року представником позивача ОСОБА_1 до суду було подано заяву про забезпечення позову, якою просить застосувати заходи забезпечення позовної заяви шляхом зобов`язання ОСОБА_3 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 759/16966/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні й вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини вчинити певні дії, а саме: надавати ОСОБА_2 можливість спілкування з малолітнім сином ОСОБА_4 , за допомогою відео-зв?язку через мережу інтернет, зокрема, 3 використанням програми skype або через мобільні додатки: viber, watsapp, telegram не менше ніж 60 хвилин щоденно з урахуванням графіку дитини та стану її здоров`я; за першою вимогою ОСОБА_2 повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров?я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомляти про це ОСОБА_2 особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин.

Суддя, дослідивши вимоги поданої заяви про забезпечення позову вважає за необхідне зазначити наступне.

Норми статей 149, 150 ЦПК України регламентують, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, забезпечення позову не порушує принцип змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про усунення перешкод у спілкування й вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини, проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21).

Враховуючи викладене, з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з сином, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про усунення перешкод у спілкування й вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини, суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог чинного законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Оцінивши доводи представника позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права батька на особисте спілкування з сином, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у спілкуванні й вихованні дитини, суд дійшов висновку про доцільність задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, а саме: зобов`язати ОСОБА_3 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 759/16966/24 забезпечити ОСОБА_2 можливість спілкування з малолітнім сином ОСОБА_5 , за допомогою відео-зв?язку через мережу інтернет, зокрема, 3 використанням програми skype або через мобільні додатки: viber, watsapp, telegram не менше ніж 60 хвилин щоденно з урахуванням графіку дитини та стану її здоров`я; за першою вимогою ОСОБА_2 повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров?я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомляти про це ОСОБА_2 особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин, що є достатнім, розумним, співмірним та адекватним і не порушить збалансованості інтересів сторін.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за основним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування й вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 759/16966/24 забезпечити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 можливість спілкування з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за допомогою відео-зв?язку через мережу інтернет, зокрема, 3 використанням програми skype або через мобільні додатки: viber, watsapp, telegram не менше ніж 60 хвилин щоденно з урахуванням графіку дитини та стану її здоров`я та за першою вимогою повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров?я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомляти про це ОСОБА_2 особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення для виконання ухвали три роки.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя: І.В. П`ятничук