Дата документу 23.09.2024
Справа № 334/9221/23
Провадження № 2/334/299/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Жураківської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення суми та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

ПАТ «Запоріжжяобленерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. Позов обґрунтований тим, що позивач до 01.01.2019 здійснював постачання електричної енергії на об`єкт, розташований за адресою квартира АДРЕСА_1 на підставі договору про користування електричною енергією від 23.05.2009 та відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , але відповідач обов`язків по сплаті за використану електроенергію не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 949,29 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати: судовий збір в розмірі 2684 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши на те, що в своїй позовній заяві та в поясненнях від 20.05.2024 року позивач по первісному позову просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію за показами 26215 по 29115, що виникла у період з 01.08.2017 по 01.01.2019 року у розмірі 949 грн. 29 коп. за 2900 кВт год.

В період з 01 серпня 2017 року по травень 2018 року на адресу відповідача рахунки на оплату послуг за спожиту електричну енергію від ПАТ «Запоріжжяобленерго» не надходили, тому відповідач по справі ОСОБА_1 сплачувала кошти за спожиті послуги самостійно в АТ «А-Банк» та ПрАТ «Запоріжзв`язоксервіс», АТ «Ощадбанк», відповідно про суми за спожиті послуги їй було відомо від операторів вказаного пункту прийому платежів, на підтвердження вказаних обставин долучаємо до відзиву на позовну заяву копії квитанцій за вказаний період (2017-2019 рік).

Також, відповідачем по справі було отримано лист від Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 19.06.2024 року, зі змісту якого вбачається, що вказаною службою встановлено порушення ПАТ «Запоріжжяобленерго» п. 11.6 договору про користування електричною енергією № 575948413 від 23.05.2009, який діяв до 01.01.2019, яким визначено, що енергопостачальник зобов`язаний проводити не менше як один раз на шість місяців контрольне знімання показів приладу обліку споживача відповідно до затверджених графіків.

Відтак, відповідач вважає, що позивач безпідставно здійснив нарахування суми боргу. Крім того, відповідач просив застосувати позовну давність до вимог позивача.

Відповідачем подано зустрічну позовну заяву про стягнення з позивача моральної шкоди за неправомірне нарахування суми заборгованості, яку ОСОБА_1 оцінила у 79 212 грн.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2023 року відкрито спрощене провадження у справі.

Ухвалою суду від 15.04.2024 року до розгляду прийнято зустрічну позовну заяву відповідача, справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Від представників сторін надійшли відповідні клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.

Позивач у період до 01.01.2019 року здійснював постачання електричної енергії на об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

23.05.2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір №575948413 про користування електричною енергією.

Відповідачем за період з 01.08.2017 року по 01.01.2019 року спожито 2900 кВт. год., вартістю 3546 грн. 00 коп.

За вищевказаний період споживачем здійснена оплата за використану електричну енергію у розмірі 1933 грн. 36 коп., отримано субсидії на суму 663 грн. 35 коп., всього сплачено 2596 грн. 71 коп.

Борг за спожиту електричну енергію на теперішній час складає 949 грн. 29 коп..

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електроенергетику», постачання електричної енергії - надання електричної енергії споживачу за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Енергопостачальники - учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою продажу її споживачам або з метою її експорту. Споживачі енергії - суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Згідно із ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відносини між енергопостачальником та споживачем електричної енергії регулюються договором купівлі-продажу, оскільки електрична енергія є товаром.

Згідно із приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Надані відповідачем докази не спростовують факт наявності боргу у розмірі 949,29 грн. Дійсно в одній з відповідей, наданих відповідачу, була вказана інша сума боргу, але, по-перше, відповідачем не надано доказів її погашення, а по-друге, наданий позивачем розрахунок боргу у сукупності із кількістю спожитої електричної енергії є обґрунтованим і не спростовується поясненнями відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги є обґрунтованими.

Оскільки задоволення первісного позову виключає можливість задоволення зустрічних позовних вимог, суд відмовляє у задоволені зустрічного позову.

Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення суми задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (, юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14) суму основного боргу у розмірі 949 (дев`ятсот сорок дев`ять) гривень 29 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (, юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14) судовий збір у сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін