РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивач), діючи через свого представника адвоката Щербяк Ю.В., звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 (надалі відповідач), в якій, з урахуванням остаточних позовних вимог, просить: встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у період з 01 січня 2015 року до 19 травня 2017 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 Чорновола, буд. 93-з, м. Рівне, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 ідеальної частки приміщення АДРЕСА_3 , право власності на 1/2 ідеальної частки приміщення АДРЕСА_4 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 ідеальної частки приміщення АДРЕСА_3 , право власності на 1/2 ідеальної частки приміщення АДРЕСА_4 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 травня 2017 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від даного у шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2023 року по цивільній справі № 566/13325/22 шлюб було розірвано. З огляду на фактичне розірвання шлюбу, виникла потреба у вирішенні спірного питання щодо поділу майна подружжя, яке у позасудовому порядку їм вирішити не вдається.

В зв`язку з цим вказує, що ще за декілька років до офіційного укладення шлюбу вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних стосунках, мали спільний бюджет, будували плани на майбутнє щодо придбання та облаштування спільного житла, спільно проживали разом у м. Київ (2015 рік), в смт. Рокитне в будинку її батьків в період з 2015 по 2017 рік та в м. Сарни у батьків чоловіка в період з 2015 по 2017 рік, проводили разом відпочинок в Україні, вели спільне господарство та облаштовували побут, познайомились та підтримували дружні тісні стосунки з їхніми батьками, друзями.

Познайомилися вони з відповідачем ще в травні 2014 року в Києві і Новий рік з 31 грудня 2014 року на 1 січня 2015 року уже святкували разом. З січня 2015 року їхні стосунки переросли у відносини. На той момент вона працювала перекладачем у Києві, і з огляду на наявність двох вищих освіт, зокрема, перекладача німецької/англійської мов заробляла значні кошти. Після звільнення з роботи в Києві, вона повернулася проживати до батьків в смт. Рокитне Сарненського району Рівненської області, де вони з відповідачем проживали разом, а також проживали в м. Сарни у будинку батьків відповідача в період з 2015 року і до моменту покупки спільної квартири. Тобто у них були усталені відносини, притаманні подружжю, починаючи з січня 2015 року.

Також, ще з 2014 року вона була залучена до ведення спільного бізнесу, який започаткував відповідач, із продажу запчастин до авіаційної та спецтехніки, а саме магазин «Електро Маг» (https://elektromag.all.biz/uk/). Велика частина покупців були іноземцями, тому вона, як знавець трьох іноземних мов, вела з ними переписку, у зв`язку із відсутністю у відповідача необхідних знань. Уточнювала замовлення, повідомляла про наявність тих чи інших деталей, а також здійснювала відправку замовлень за допомогою різних поштових служб доставки від імені відповідача, адже він був директором. Деякі з їхніх клієнтів приїжджали в Україну та проводили з ними робочий та вільний час, такі моменти зафіксовані на фотографіях.

Разом з відповідачем вони їздили у м. Львів, м. Київ та м. Одеса на великі базари з продажу електротехніки та запчастин, щоб знаходити та купувати відповідні запчастини на замовлення клієнтів. Крім того, вона неодноразово особисто здійснювала закупки необхідних деталей. Багато клієнтів знали, що вони спільно ведуть цей бізнес та про їхні фактично шлюбні відносини.

Фактично під час спільного проживання, за рахунок спільних накопичених грошових коштів від ведення спільного бізнесу, 28 лютого 2017 року ними було придбано: квартиру АДРЕСА_2 ; приміщення АДРЕСА_3 ; приміщення АДРЕСА_4 , право власності на які було зареєстровано за відповідачем.

Звертає увагу, що вони з відповідачем довготривалий час вели пошуки квартири, постійно радились та ходили на огляди квартир, а в день покупки відповідач поставив її перед фактом, що він зробив сюрприз, придбавши спірну квартиру. Між ними з відповідачем на час придбання останнім квартири існувала усна домовленість про те, що вона повністю за власні кошти зробить перепланування та ремонтно-оздоблювальні роботи, облаштує меблями та побутовою технікою. Стан квартири на час її придбання був не задовільний, тому нею за власні грошові кошти було проведено значне переобладнання (добудовано мансардний поверх) та послідуючий капітальний ремонт.

Відтак, оскільки ще до моменту офіційного оформлення шлюбу вона перебувала із відповідачем у фактичних подружніх відносинах, а кошти за які було придбано нерухоме майно, були спільними коштами, які вони заробили під час ведення спільного бізнесу, окрім того, після покупки квартири відповідачем вона за власні кошти зробила капітальний ремонт в квартирі, чим суттєво збільшила її вартість, просить визнати майно спільною сумісною власністю та поділити його в рівних частках.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову.

У відзиві вказує, що він є власником на праві особистої власності квартири за адресою: АДРЕСА_5 , згідно Договору купівлі-продажу від 28 лютого 2017 року. Квартира придбана ним до шлюбу з позивачем і розрахунок за її придбання ним здійснено особисто, без участі позивача. Шлюб з позивачем укладено 19 травня 2017 року.

Позивач безпідставно обґрунтовує позовну заяву нібито їхнім перебуванням у фактичних шлюбних стосунках з 1 січня 2015 року до 19 травня 2017 року. При цьому, позивач зазначає, що вони мали спільний бюджет, будували плани на майбутнє щодо придбання та облаштування спільного житла, спільно проживали разом, проводили відпочинок разом, вели спільне господарство та облаштовували побут, підтримували стосунки з батьками та друзями. Все зазначене в позовній заяві він заперечує, оскільки кожному шлюбу передують попередні зустрічі та/або спілкування майбутнього подружжя і вже в результаті таких зустрічей та/або спілкування, у разі виникнення вільної згоди жінки та чоловіка, приймається рішення про укладення шлюбу, який реєструється у встановленому законом порядку. Отже, цілком логічним та послідовним, було його знайомство з позивачем та підтримання з нею дружніх стосунків, які призвели до укладення шлюбу в майбутньому.

До укладення шлюбу він з позивачем не проживав однією сім`єю, не мав він з нею і спільного бюджету, не будував планів на майбутнє щодо спільного придбання житла, спільно не проживав, не проводив відпочинок разом як подружжя, не вів спільного господарства і не облаштовував з нею побут. Однією сім`єю вони розпочали проживати виключно після укладення шлюбу і саме з цього часу у них виникли права та обов`язків подружжя.

Кошти за придбання квартири були сплачені ним з власних заощаджень і без залучення коштів позивача. Доказів, які б підтверджували факт придбання квартири за спільні кошти, позивач не надала. Не доводить позивач і те, який дохід вона отримала за вказаний період для встановлення можливості її участі у придбанні квартири.

Метою придбання квартири, було його майбутнє в ній проживання, адже власної сім`ї, заснованої на шлюбі, у нього на той час не було.

Заперечує проти позовної вимоги про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, в тому числі і з підстав істотного збільшення її вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат.

Також, вказує, що приміщення №6 та №7 були набуті ним на підставі договорів купівлі-продажу від 28 лютого 2017 року, тобто ще до укладення з позивачем шлюбу і є його особистою приватною власністю. Кошти за придбання приміщень були сплачені ним з власних заощаджень і без залучення коштів позивача. Метою придбання приміщень було їх використання особисто ним, а не в інтересах сім`ї, якої на дату придбання приміщень у нього ще не було.

Представник позивача ОСОБА_6 подала відповідь на відзив, в якій просила позов задовольнити в повному обсязі.

У відповіді на відзив вказала, що сторони з 2015 року спільно проживали без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно вели бізнес, тобто, між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю. За період спільного проживання за спільні кошти набуті спільною працею та за згодою сторін на ім`я відповідача було придбано спірне майно. До позовної заяви додані докази про факт спільного проживання та ведення спільного господарства до офіційного укладення шлюбу, докази спільної діяльності спрямованої на набуття коштів на купівлю спірного майна, проведення та оплати ремонтних робіт у спірній квартирі. Одночасно були придбані та облаштовані сторонами для ведення спільного бізнесу приміщення № 6 та АДРЕСА_3 , а відтак позовні вимоги є підставними.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позов підтримали з мотивів у ньому викладених, просили задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов.

Одночасно з позовною заявою представником позивача ОСОБА_7 подано клопотання про виклик свідків, а 02 квітня 2024 року представником відповідача ОСОБА_4 подано клопотання про виклик і допит свідків, які ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 квітня 2024 року задоволені.

08 січня 2024 року представником позивача ОСОБА_6 подано заяву про зміну предмета позову, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2024 року прийнята до розгляду.

Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, 28 лютого 2017 року ОСОБА_3 за договорами купівлі-продажу набуто у власність: квартиру АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення АДРЕСА_4 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 28 лютого 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., зареєстрованим в реєстрі за №358, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №819 від 21 вересня 2022 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №360916254 від 04 січня 2024 року.

19 травня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 19 травня 2017 року, серії НОМЕР_1 .

Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 12 березня 2019 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 26 березня 2019 року №19786, Довідкою про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 17 червня 2021 року №29553 та адресною карткою № НОМЕР_2 , а ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується копією його паспорта серії НОМЕР_3 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107525887), яке набрало законної сили 26 грудня 2022 року, в справі №569/13325/22 шлюб між сторонами розірвано.

Однак, позивач стверджує, що ще до укладення шлюбу у період з 01 січня 2015 року до 19 травня 2017 року вони з відповідачем проживали однією сім`єю як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу, оскільки впродовж указаного періоду вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як слідує з поданої позивачем Довідки Рокитнівської селищної ради №958 від 01 травня 2024 року ОСОБА_1 проживала однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_7 (без реєстрації), разом з ОСОБА_3 в період з січня 2015 року по червень 2017 року.

До вказаної довідки додано Акт від 25 квітня 2024 року, згідно якого сусіди ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з січня 2015 року по червень 2017 року з ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_7 . Підписи осіб посвідчено старостою Рокитнівської селищної ради Сікорою В.К. 25 квітня 2024 року.

З копії Трудової книжки ОСОБА_13 серії НОМЕР_4 слідує, що вона по лютий 2015 року працювала секретарем в ТОВ «Мові-Хелс» в м. Києві, а з 01 вересня 2016 року по 07 березня 2022 року керівником гуртків в Комунальному закладі «Центр дитячої та юнацької творчості» в селищі Рокитне Рівненської області.

Фотознімки, на яких зображені разом сторони по справі в спірний період, зокрема починаючи з 07 січня 2015 року, свідчать про спільне проведення ними відпочинку, святкувань різних свят та участі в робочих заходах.

Також, позивач стверджує, що ще з 2014 року вона була залучена до ведення спільного бізнесу, який започаткував відповідач, із продажу запчастин до авіаційної та спеціальної техніки, зокрема, вела роботу і з іноземцями, оскільки володіє іноземними мовами, на відміну від відповідача.

З копії Диплому спеціаліста від 29 червня 2010 року серії НОМЕР_5 слідує, що ОСОБА_13 закінчила у 2010 році Київський національний лінгвістичний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Переклад (німецька)» та здобула кваліфікацію філолога, перекладача німецької та англійської мов. З копії Диплому магістра від 16 листопада 2012 року серії КВ №43916143 слідує, що ОСОБА_13 закінчила у 2012 році Національних технічний університет України «Київський політехнічний інститут» і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Управління навчальним закладом» та здобула кваліфікацію керівник підрозділів у сфері освіти і виробничого навчання.

Як слідує з листів від 01 вересня 2015 року, 12 лютого 2016 року, 02 серпня 2016 року та 12 жовтня 2016 року позивач вела переписку з іноземцями щодо продажу техніки, як від свого імені, так і від імені відповідача, в тому числі діючи як його перекладач. З копії накладної про міжнародну відправку замовлення за 10 вересня 2015 року слідує, що ОСОБА_13 надсилала діоди.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_13 за період з 01 листопада 2016 року по 19 травня 2017 року вбачається, що сторони переводили один одному кошти.

Відповідачем подані копії чеків та квитанцій за 2015 рік і одна квитанція за 2016 рік про придбання продуктів харчування в м. Сарни Рівненської області. Також, надана одна квитанція за 2016 рік про здійснення оплати в ТОВ «Пост Фінанс» в м. Сарни Рівненської області. Одна квитанція про оплату відповідачем послуг Відділу ДРАЦС Сарненського РУЮ в Рівненській області від 17 травня 2017 року, за два дні до укладення шлюбу з позивачем, який зареєстровано Сарненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 19 травня 2017 року. Дві банківських квитанції за 02 лютого 2015 року та 22 червня 2016 року без зазначення місцезнаходження банківської установи, одна квитанція від 23 вересня 2015 року та заява на видачу готівки від 17 листопада 2015 року про переказ та отримання відповідачем готівки у в м. Сарни Рівненської області. Дві квитанції від 19 грудня 2015 року та одна від 08 грудня 2015 року про оплату послуг «Укрпошта» в м. Сарни Рівненської області.

Також, відповідачем подані копії експрес-накладних про відправлення чи одержання ним товарів в м. Сарни Рівненської області за 25, 29 квітня 2015 року, 06, 13, 20, 29 травня 2015 року, 02, 09, 18, 25 червня 2015 року, 06, 10, 18, 27 липня 2015 року, 07, 12, 15, 22, 26 серпня 2015 року, 05, 10, 19, 29 вересня 2015 року, 09, 15, 21, 31 жовтня 2015 року, 05, 21, 28 листопада 2015 року, 03, 08, 16 грудня 2015 року, 08, 12, 23, 29 січня 2016 року, 03, 10, 18, 22 лютого 2016 року, 02, 15, 29 березня 2016 року, 05, 14, 23 квітня 2016 року, 06, 10, 17, 31 травня 2016 року, 04, 07, 13, 21 червня 2016 року, 01, 04, 05, 09, 19, 21, 26 липня 2016 року, 03, 05, 11, 26 серпня 2016 року, 06, 13, 19, 24, 29 вересня 2016 року, 05, 07, 15, 19, 28, 31 жовтня 2016 року, 09, 18, 24 листопада 2016 року, 01, 09, 15, 20 грудня 2016 року, 04, 11, 21, 31 січня 2017 року, 04, 13, 22 лютого 2017 року, 02, 15, 23, 25 березня 2017 року, 03, 10, 15, 22, 27 квітня 2017 року, 05, 11 травня 2017 року.

З копії свідоцтва про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв від 11 травня 2016 року серії НОМЕР_6 , яке видане Сарненським РСТК ТСОУ, слідує, що ОСОБА_3 пройшов підготовку з 17 лютого 2016 року по 30 квітня 2016 року за програмою водіїв транспорту категорії «С» та йому видано посвідчення водія.

З копії довідки №42 від 05 грудня 2023 року, яка видана Місцевим осередком громадської організації «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» у місті Сарни Рівненської області, слідує, що ОСОБА_3 дійсно в період з 2010 по 2017 роки включно відвідував секцію з тенісу настільного в Сарненській районній організації ВФСТ «Колос» АПК України, яка проходила в приміщенні стадіону «Мрія» 3 рази на тиждень та брав регулярно участь у змаганнях в складі команди Сарненського району.

Позивач, допитана в судовому засіданні в якості свідка, суду показала, що познайомилась з відповідачем у 2014 році, в травні 2014 року він приїхав до неї вперше і в подальшому він приїздив до неї у 2014 році кожні вихідні, а 2015 рік вони вже святкували разом в м. Києві. З січня 2015 року вони почали проживати разом і вести спільний бізнес. Вони разом працювали і заробляли кошти на купівлю спільного, наразі спірного, житла. Зокрема, вона спілкувалася з іноземцями, оформлювала угоди, отримувала кошти і передавала відповідачу, брала участь разом з відповідачем у купівлі деталей, на які витрачала також і власні кошти. Чи був відповідач фізичною особою-підприємцем в той період їй не відомо, з нею трудових відносин він не оформляв. Загалом постійного місця проживання до укладення шлюбу в них особисто як такого не було, оскільки вони їздили по різним містам, в тому числі і в м. Сарни Рівненської області, але в більшості з лютого 2015 року вони проживали у її батьків в селищі Рокитне Рівненської області.

Свідок ОСОБА_8 , який є батьком позивача, в судовому засіданні показав, що в 2014 році дочка познайомилася з відповідачем. З 2015 по 2017 рік вони разом проживали цивільним шлюбом. Відповідач приїжджав до них в селище Рокитне Рівненської області, грав там у теніс, ночував. Тимчасово з 2015 по 2017 рік він разом з дочкою проживав у них за адресою: АДРЕСА_7 . У відповідача був бізнес щодо продажу радіодеталей і так як дочка є перекладачем, то вона йому допомагала у веденні бізнесу. Також, вони разом їздили по деталі в АДРЕСА_8 , і всі гроші позивач передавала відповідачу, а він відкладав на квартиру. Певні кошти відповідач пересилав позивачу на картку, а він міняв їх на долари. Позивач також з 2015 по 2017 рік отримувала кошти за продаж деталей, які він теж міняв на долари, віддавав їй, а вона відповідачу. Позивач і відповідач разом їздили відпочивати. Вони разом заробили кошти до весілля і купили спірне нерухоме майно в 2017 році. Після одруження ремонт почали робити за кошти позивача, бо у відповідача їх не було, він тільки фізично допомагав.

Свідок ОСОБА_12 , який є братом позивача, суду показав, що сторони почали зустрічатися у 2014 році, позивач жила у м. Київ, а відповідач до неї їздив, стосунки у них розвивалися і вони в 2015 році приїхали жити в селище Рокитне Рівненської області. Відповідач проживав у них вдома, допомагав по господарству, в них вдома були його речі, спортивний одяг, посилки. Їздили вони разом і відпочивати. Поки проживали разом до одруження, то заробляли спільно кошти купівлею-продажем деталей. Сестра допомагала відповідачу і як перекладач, і відправляла посилки. В 2015-2017 роках позивач та відповідач разом їздили в м. Київ, щоб заробити кошти на купівлю житла, купляли деталі і перепродували їх. Кошти у них були спільні. Також, тимчасово сторони могли жити і у відповідача в м. Сарни Рівненської області чи у інших містах, куди вони їздили по деталі. В 2015-2017 роках сторони були весь час разом.

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача, в судовому засіданні показала, що в 2014 році дочка познайомилась з відповідачем в м. Київ, до 2015 року там і жила. В 2015 році вже дочка разом з відповідачем приїхали до них жити у селище Рокитне Рівненської області. Жили у них протягом 2015-2017 років, в м. Сарни Рівненської області могли їздити у гості. Були у відповідача деякі деталі, які вони разом продавали, дочка теж вкладала кошти у купівлю деталей. Всі зароблені кошти позивач віддавала відповідачу, а він відкладав їх на придбання квартири. Після купівлі квартири дочка дала кошти на ремонт, а вони з батьком їй частково доложили і спільними зусиллями зробили там ремонт з добудовою. Робили ремонт і у підвалах.

Свідок ОСОБА_14 , яка є подругою позивача, в судовому засіданні показала, що сторони почали зустрічатися з 2014 року, познайомилися у м. Київ, відповідач часто бував у вказаному місті, приїздив до позивача і в квартирі позивача вона бачила його речі. Потім вони поїхали жити до батьків позивача. Там жили і працювали, разом їздили відпочивати. Позивач допомагала відповідачу у роботі, оскільки вона знає мови. Гроші на квартиру сторони збирали разом.

Відповідач, допитаний в судовому засіданні в якості свідка, суду показав, що вони дійсно з позивачем познайомились у квітні 2014 року в мережі інтернет, а в травні 2014 року вперше зустрілися, він приїжджав до неї один раз на місяць, міг переночувати. В них були дружні стосунки, вони тільки спілкувалися. З 2014 по 2017 рік він жив в м. Сарни Рівненської області з батьками і сестрою, звідти і відправляв посилки по роботі. В кінці 2015 року він познайомився з батьками позивача, почав спілкуватися і він їздив в селище Рокитне, зокрема, на змагання, міг зайти до них в гості. В 2016-2017 роках він приїжджав до них тільки на свята і міг лишитися. Вже з 2017 року коли він приїздив на змагання в селище Рокитне він міг лишитися у батьків позивача на 2 дні. В 2016 році вони з позивачем деякий час не спілкувалися взагалі, бо вона була у відносинах з ОСОБА_15 . Загалом в спірний період він з позивачем спілкувався і бачився 1-2 рази на місяць. Його батько був фізичною особою-підприємцем і він йому допомагав у придбанні і реалізації деталей. З батьком у нього не було оформлено трудових відносин. Він за власні кошти та частково за кошти своїх батьків придбав спірне нерухоме майно. Спільного бюджету у нього з позивачем не було, вона йому кошти не давала, всі деталі він придбавав за власні кошти. В 2016-2017 роках він тільки подружньому міг попросити у позивача надати йому послуги з перекладу. Їй за це не платив. Чи була позивач відправником деталей він не пам`ятає, клієнти сприймали її як перекладача. Він міг їй переказувати якість гроші, щоб щось купити чи їй як на подарунок. Спільно проживати вони почали вже після укладення шлюбу, орієнтовно осінь-зима, коли зробили ремонт у квартирі.

Свідок ОСОБА_16 , яка є сестрою відповідача, в судовому засіданні показала, що у 2015-2017 роках брат проживав з нею і батьками у м. Сарни Рівненської області. Позивач з ними не проживала, вона приїжджала десь 2 рази на свята, була протягом 1-2 днів, бо вони тоді з відповідачем зустрічалися. Брат жив у літній кухні, там мав свої речі, і коли брат приїжджав з позивачем, то вони теж жили у літній кухні. Відповідач займався радіодеталями. Батько теж торгує на базарі деталями, найманих працівників не має. Їй відомо, що брат купив квартиру у м. Рівне.

Свідок ОСОБА_17 , який є другом відповідача, суду показав, що сторони познайомились в 2015 році, зустрічалися орієнтовно 2 роки. Відповідач знайомив його з позивачем і представив її як свою дівчину, а не дружину. Він її бачив один раз у 2015 році і до одруження більше не бачив. В 2015-2017 роках відповідач проживав у м. Сарни Рівненської області. Йому це відомо, бо вони постійно спілкувалися, були у одній команді по настільному тенісу, разом двічі на тиждень тренувалися в м. Сарни. Квартиру відповідач купив до одруження за власні кошти, після одруження сторони зробили там ремонт і стали разом проживати.

Свідок ОСОБА_18 , який є батьком відповідача, показав, що до одруження сторони разом не проживали. В 2015-2017 роках відповідач проживав у м. Сарни Рівненської області, там грав і в теніс. Позивач з 2014 по 2018 рік приїжджала до них в гості в м. Сарни Рівненської області, декілька разів ночувала. Коли позивач ночувала, то вона з сином спала у бані. Син продавав його радіодеталі в інтернеті. Він дійсною був фізичною особою-підприємцем, але найманих працівників не мав. Він позичив сину декілька тисяч доларів на придбання жила, а потім син їх йому віддав. Після весілля сторони зробили в квартирі ремонт. В сватів у селище Рокитне Рівненської області були 1-2 рази, ще коли сторони зустрічалися.

Свідок ОСОБА_19 , яка є матір`ю відповідача, суду показала, що в 2015-2017 роках сторони разом не жили, вони лише зустрічалися. Син жив у них вдома в м. Сарни Рівненської області, у літній кухні влітку, а зимою у будинку. Також, він міг на декілька днів їздити по іншим містам по справах. Син професійно займався тенісом, в основному тренувався у м. Сарни Рівненської області. Син їздив до позивача на свята. Вона познайомилась з позивачем у 2016 році, остання була у них один день, а потім поїхала. Спірну квартиру син купив частково за власні зароблені і відкладені кошти, і частково вона з ОСОБА_18 йому доложила. Син допомагав батькові продавати деталі. Позивач кошти на придбання квартири не давала. Ремонт в квартирі вже сторони робили разом після весілля, вона з батьком тільки частково приймала участь.

Свідок ОСОБА_20 , яка є тіткою відповідача, в судовому засіданні показала, що в 2015-2017 роках відповідач разом з батьками проживав в м. Сарни Рівненської області, жив у літній кухні. Їй це відомо, бо вона часто до них приходила в гості. У них вона бачила позивача тільки один раз. Вона познайомилася з позивачем десь за пів року до їхнього з відповідачем весілля. Їй відомо, що відповідач купив квартиру разом зі своїми батьками. Відповідач допомагав батькові продавати деталі і сам займався продажем деталей, також він їздив грати у теніс по різним районам області.

Свідок ОСОБА_21 , який є другом відповідача, в судовому засіданні показав, що до укладення шлюбу відповідач їздив до позивача в селище Рокитне Рівненської області на 1-2 дні на свята. Це йому відомо зі слів відповідача. До укладення шлюбу відповідач жив у м. Сарни Рівненської області. Зимою жив він у хаті своїх батьків, а літом у літній кухні. Після укладення шлюбу відповідач вже жив у м. Рівне, але приїздив в м. Сарни Рівненської області. Він часто спілкувався з відповідачем і йому відомо, що відповідач продавав деталі, а хобі у нього було - зайняття тенісом. В зал відповідач ходив у м. Сарни через день, а на змагання їздив у м. Рівне. З позивачем він особисто познайомився в м. Сарни, її бачив він тільки один раз. Декілька років вона йому писала, але чи перебували у шлюбі сторони в той період він не пам`ятає.

Від допиту інших свідків сторони відмовились.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).

Судом встановлено, що у період з 01 січня 2015 року до 18 травня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, оскільки впродовж указаного періоду вони спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Зокрема, факт проживання сторін однією сім`єю підтверджується таким доказами:

- довідкою Рокитнівської селищної ради №958 від 01 травня 2024 року про проживання сторін однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_7 , в період з січня 2015 року по червень 2017 року; актом від 25 квітня 2024 року про проживання сторін однією сім`єю з січня 2015 року по червень 2017 року за адресою: АДРЕСА_7 ;

- фотознімками, на яких зображені разом сторони по справі в спірний період, зокрема починаючи з 07 січня 2015 року, і які свідчать про спільне проведення ними відпочинку, святкувань різних свят, участі в робочих заходах, що вказує на наявність між ними сталих стосунків, які тривали довгий проміжок часу, мали серйозний характер, та мали як наслідок укладення шлюбу;

- листами від 01 вересня 2015 року, 12 лютого 2016 року, 02 серпня 2016 року та 12 жовтня 2016 року, з яких слідує, що позивач вела переписку з іноземцями щодо продажу техніки, як від свого імені, так і від імені відповідача, в тому числі діючи як його перекладач, копією накладної про міжнародну відправку замовлення за 10 вересня 2015 року, які свідчать про ведення ними спільної справи, до якої позивач була залучена як до, так і після укладення шлюбу;

- випискою по особовому рахунку ОСОБА_13 за період з 01 листопада 2016 року по 19 травня 2017 року, з якої вбачається, що сторони переводили один одному кошти, що свідчить про високий рівень довіри між сторонами та наявність у них спільного бюджету;

- показаннями свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , допитаних у судовому засіданні, які підтвердили наявність між сторонами фактичних шлюбних відносин, з притаманними для цього обставинами спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю;

- у період з 01 січня 2015 року до 18 травня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перебували у іншому шлюбі, що ними не заперечувалося у судовому засіданні.

Загалом покази свідків, а це самі сторони, їхні батьки, їхні брати і сестри, а також друзі між собою є суперечливі, зокрема, свідки зі сторони позивача стверджували, що сторони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, а свідки зі сторони відповідача лише підтверджували факт їхніх відносин, але не таких, які притаманні чоловіку та дружині, натомість з огляду на наявність з інших доказів, які подані позивачем, які превалюють над доказами, поданими відповідачем, суд висновує, що сторони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2015 року до 18 травня 2017 року, 19 травня 2017 року між ними укладено шлюб.

Письмові докази, які подані відповідачем, зокрема копії чеків та квитанцій, копії експрес-накладних, копія свідоцтва про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв, копія довідки про відвідування секцію з тенісу настільного, не спростовують факту проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обов`язків, оскільки лише свідчать про тимчасове перебування відповідача в м. Сарни Рівненської області, що позивач і не заперечувала.

Разом з цим, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, висновки судів про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Враховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, позовна вимога ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту не забезпечує ефективний захист її прав у справі про поділ майна, а є лише підставою для вирішення цієї справи, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо поділу майна суд зазначає наступне.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Квартира АДРЕСА_1 адресою: вул. В`ячеслава Чорновола, буд 93-з, м. Рівне, є спільною сумісною власністю сторін, оскільки вони набуті за час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, у яких вони разом проживали, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Суд враховує, що у спірний період жодна зі сторін не була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності та не надала доказів свого доходу чи наявності особистих коштів, власних заощаджень, натомість позивачем надані докази того, що сторони займалися продажем техніки, в зв`язку з чим отримували дохід, формували спільний бюджет, кошти з якого використали для придбання спірного нерухомого майна в інтересах сім`ї.

Зокрема, квартира та нежитлове нерухоме майно були придбані 28 лютого 2017 року, шлюб між сторонами зареєстровано 19 травня 2017 року, і через 3 дні, починаючи з 22 травня 2017 року сторони розпочали ремонт вказаної нерухомості, що слідує з поданих позивачем видаткових накладних, товарних чеків, квитанцій. Після ремонту сторони почали проживати в спірній квартирі, а нежитлові приміщення використовувати для ведення спільної справи, що свідчить про те, що спірне нерухоме майно було придбано саме в інтересах сім`ї, і відповідно доводи відповідача про те, що спірне нерухоме майно придбане ним для особистого використання є безпідставні.

Доводи відповідача про те, що спірне нерухоме майно придбане за його власні кошти, суд відхиляє, оскільки відповідач не подав доказів наявності особистих заощаджень, достатніх для придбання нерухомості.

Враховуючи наведені обставини, відповідач не довів факту придбання нерухомості за його особисті кошти та не спростував презумпцію спільної сумісної власності на ці об`єкти. Тому суд доходить висновку, що спірне нерухоме майно є спільним сумісним майном сторін, яке підлягає поділу між ними в рівних частках.

Разом з тим, позивач заявила вимогу про визнання нерухомості об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що не є ефективним способом захисту.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц.

Метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час спільного проживання позивача однією сім`єю з відповідачем як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Оскільки відповідач не спростував презумпції спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно, суд поширює режим спільної сумісної власності на вказане майно, ділить його в рівних частках між сторонами, однак відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання цих об`єктів спільним сумісним майном.

Відповідно задоволення вимоги про поділ майна як спільної сумісної власності шляхом визнання за сторонами права власності на її частки за кожним саме собою свідчить і про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такі об`єкти, відтак суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги і про припинення права спільної сумісної власності на спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові (пункт 40) від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 вже виснувала, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності також є неефективним способом захисту.

За таких обставин позов підлягає до задоволення частково, шляхом поділу спільного сумісного майна сторін, визнавши за ними в рівних частках, по 1/2 частині за кожним, право власності на: квартиру АДРЕСА_2 ; приміщення АДРЕСА_3 ; приміщення № НОМЕР_7 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 .

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 9 371 грн. 35 коп.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках, по 1/2 частині за кожним, право власності на: квартиру АДРЕСА_2 ; приміщення № НОМЕР_8 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 ; приміщення № НОМЕР_7 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 9 371 (дев`ять тисяч триста сімдесят одна) гривня 35 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2024 року.

Суддя О.О. Першко