ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 639/5072/20

провадження № 22ц/818/3010/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

третя особа - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року, ухвалене суддею Барковою Н.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди та заподіяних збитків, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що їй належить квартира АДРЕСА_1 , що розташована на першому поверсі двоповерхового будинку. На другому поверсі над її квартирою розташована квартира АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_2 .

Зазначила, що з 2008 року постійно відбувається залиття її житла, оскільки відповідачка не бажає здійснити ремонт власних водопостачальних та каналізаційновідводних трубопроводів. Вона неодноразово зверталася до КП «Жилкомсервіс» з метою фіксації спричинених збитків відповідачкою, що підтверджується актами від 30 жовтня 2013 року, від 02 липня 2015 року, від 03 липня 2020 року. Окрім цього за період з 2008 року по 2020 роки було 12 випадків залиття її квартири каналізаційними стоками із квартири відповідачки, які вона намагалась вирішити з нею без звертання до органів влади. Однак, відповідач жодного разу не компенсувала їй матеріальних збитків на ремонтні та дезінфекційні роботи та неналежно ставилась до її прохань привести до належного стану її водопостачальні та каналізаційні трубопроводи.

Вказала, що 30 червня 2020 року, приблизно о четвертій годині ранку, відповідачка знову затопила її житло, а саме каналізаційними водами залита кухня, пошкоджена стеля та стіни, відходять шпалери та фарба, по всьому приміщенню розповсюджується пліснява, в квартирі вологе затхле повітря, що негативно відображається на здоров`ї сім`ї позивача. На її вимоги відшкодувати завдані збитки та полагодити джерело залиття, відповідачка відповіла відмовою.

Вважала, що їй спричинено моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 15 000,00 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану залиттям квартири у розмірі 15 427,00 грн, вартість ремонтно-відновлювальних робіт в розмірі 16 880,00 грн, моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн, витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 6630,00 грн, витрати на оплату експертизи у розмірі 9642,96 грн та судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану залиттям квартири у розмірі 15 427,00 грн, вартість ремонтно-будівельних відновлювальних робіт з урахуванням вартості відновлювальних матеріалів у розмірі 16 880,00 грн, моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату експертизи у розмірі 9642,96 грн та судовий збір в розмірі 1431,01 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір матеріальної шкоди вираховується з вартості ремонтно-будівельних відновлювальних робіт з урахуванням фізичного зносу, тому стягнення і матеріальної шкоди і одночасне стягнення вартості ремонтно-будівельних відновлювальних робіт з урахуванням вартості відновлювальних матеріалів є протиправним та призводить до подвійного притягнення до відповідальності. Зазначила, що акти не доводять наявність її вини, в них зафіксовані відомості зі слів позивачки, висновок експерта № 21192 від 31 травня 2021 року містить лише висновки щодо розміру матеріальної шкоди та вартості відновлювальних робіт, але не містить жодних висновків щодо причин залиття та наявності її вини. Посилалася на те, що залиття квартири могло статися внаслідок протиправної бездіяльності КП «Харківські теплові мережі», що полягала у незабезпеченні належного стану внутрішньобудинкової системи центрального опалення та гарячого водопостачання у будинку, а тому, враховуючи обставини, за яких сталося залиття квартири, а також умови укладеного між КП «Жилкомсервіс» та КП «Харківські теплові мережі» договору, саме з КП «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню на користь позивача сума завданої майнової та моральної шкоди. Зазначила, що позивачкою не надано жодних доказів приниження честі, гідності та ділової репутації, наявності страждань протиправними діями відповідачки, а оскільки відсутня її вина, тому розмір моральної шкоди занадто завищений. Вказала, що суд першої інстанції судовий збір розподілив між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а витрати на оплату експертизи в розмірі 9642,96 грн стягнув у повному обсязі, що суперечить вимогам процесуального закону.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду частково скасувати.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що належними й допустимими доказами доведено, що внаслідок залиття з вини відповідачки, майну позивачки завдано шкоди, розмір якої нею доведено. Доказів того, що залиття належної позивачці квартири відбулося з вини інших осіб та, як наслідок, відповідальність за завдану шкоду має бути покладена не на відповідачку, суду не надано. У частині заявлених позивачами вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачка своїми неправомірними діями порушила права позивачки, та, з урахуванням принципів розумності та справедливості, оцінив розмір відшкодування у сумі 5000,00 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 2008 року (а.с.16-22).

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру територіальної громади міста Харкова від 21 серпня 2020 року. Також довідками адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою з 19 червня 2002 року (а.с.47,48).

30 жовтня 2013 року складено акт працівниками дільниці 45 КП «Жилкомсервіс» про те, що 27 жовтня 2013 року відбулось залиття приміщення кухні в квартирі АДРЕСА_1 , на стінах видно сліди течії. Зі слів жильця квартири АДРЕСА_4 труба, приєднана до унітазу відійшла і відбулось протікання в нижню квартиру. ОСОБА_4 , що проживає в квартирі АДРЕСА_4 течію усунула (а.с.23).

02 липня 2015 року складено акт працівниками дільниці 45 КП «Жилкомсервіс» про те, що 02 липня 2015 року виходом на місце в квартиру АДРЕСА_1 встановлено, що вона розташована на 1 поверсі, факт залиття квартири АДРЕСА_5 із вище розташованої квартири АДРЕСА_4 відбувся 28 червня 2015 року з причин, зі слів жильця квартири АДРЕСА_4 , виходу з ладу водонагрівального приладу (бойлеру), в квартирі АДРЕСА_5 видно наслідки залиття в кухні стеля площею приблизно 2,5 кв м (а.с.24).

03 липня 2020 року складено акт працівниками дільниці 45 КП «Жилкомсервіс» про те, що виходом на місце за заявою ОСОБА_1 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_1 , проведено обстеження з питань неодноразового залиття і встановлено, що квартира АДРЕСА_5 розташована на 1 поверсі 2-хповерхового житлового будинку з 1 під`їздом. Будинок обладнаний системою холодного водопостачання, централізованого опалення, водовідведення, електропостачання, газопостачання. Залиття відбулось 30 червня 2020 року. При обстеженні кухонної кімнати квартири АДРЕСА_5 видно свіжі сліди залиття. Залиття відбулось з квартири АДРЕСА_4 , розташованої на 2 поверсі та встановлена причина залиття - протікання трубопроводу системи водовідведення подводу сантехнічного приладу (унітазу) (а.с.25).

06 липня 2020 року складено акт працівниками дільниці 45 КП «Жилкомсервіс» про те, що виходом на місце за заявою ОСОБА_1 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_1 , проведено обстеження з питань неодноразового залиття і встановлено, що квартира АДРЕСА_5 розташована на 1 поверсі 2-хповерхового житлового будинку з 1 під`їздом. Будинок обладнаний системою холодного водопостачання, централізованого опалення, водовідведення, електропостачання, газопостачання. Залиття відбулось 30 червня 2020 року. При обстеженні кухонної кімнати квартири АДРЕСА_5 видно свіжі сліди залиття. Залиття відбулось з квартири АДРЕСА_4 , розташованої на 2 поверсі та встановлена причина залиття - протікання трубопроводу системи водовідведення подводу сантехнічного приладу (унітазу). При залитті було виявлено, що на стелі та на стінах видно свіжі сліди залиття: потіки, плями, зміна кольору покриття, деформація гіпсокартону, відійшли шпалери і видно плісняву. Залиття стелі площею 4,5 кв м на 1,7 кв м. Пошкоджені шпалери, які знаходяться під площею протікання (а.с.26).

ОСОБА_1 04 вересня 2016 року, 26 жовтня 2016 року, 17 липня 2019 року та 30 червня 2020 року зверталася до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області з приводу сусідів з квартири АДРЕСА_6 , які заливають її квартиру, що вбачається з відповіді Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області від 23 липня 2020 року (а.с.36).

ОСОБА_1 направляла ОСОБА_2 письмову претензією щодо відшкодування їй вартості ремонтно-відновлювальних робіт в її квартирі, моральної шкоди та інших збитків, які завдані залиттям її квартири, претензія отримана ОСОБА_2 13 липня 2020 року (а.с.37-42).

До позову надано фото і відео з зображенням наслідків залиття в квартирі позивача (а.с.27-35, 43-а)

Згідно з висновком експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 21192 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 31 травня 2021 року, розмір матеріальної шкоди, який завдано власнику квартири АДРЕСА_1 в результаті залиття, останній епізод якого стався 30 червня 2020 року, становить 15 427,00 грн, вартість ремонтно-будівельних відновлювальних робіт з урахуванням вартості матеріалів, проведення яких необхідно в квартирі АДРЕСА_1 , для усунення пошкоджень внаслідок залиття, останній епізод якого стався 30 червня 2020 року, становить 16 880,00 грн (а.с.109-122).

Вартість експертизи у розмірі 9642,96 грн ОСОБА_1 сплачена, що підтверджується актом № 21192 від 22 грудня 2020 року попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта, експертного дослідження №21192, та квитанцією № 86 від 17 лютого 2021 року (а.с.124-125,136).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

У пунктах 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , а власницею квартири АДРЕСА_7 є ОСОБА_2 , що сторонами також не заперечується.

Факт залиття 30 червня 2020 року квартири АДРЕСА_5 , власницею якої є ОСОБА_1 , підтверджується актами про залиття складеними 03 та 06 червня 2020 року, складеними комісією у складі начальника дільниці № 45 КП «Жилкомсервіс» Новобаварського району ОСОБА_5 та інженером дільниці № 45 КП «Жилкомсервіс» Новобаварського району ОСОБА_6 .

Причиною залиття квартири АДРЕСА_5 , за висновками комісії, є протікання трубопроводу системи водовідведення подводу сантехнічного приладу (унітазу) в квартирі АДРЕСА_4 , що розташована на другому поверсі.

Вину у завданій позивачці шкоді відповідачкою не спростовано.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 довела протиправність дій відповідачки, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачці шкода підлягає відшкодуванню відповідачкою.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири ОСОБА_1 , клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивачки не заявляла та не надала інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачці майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Жодних доказів на спростування обставин, встановлених актами та висновком експерта, відповідачка не надала, з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної чи оціночно-будівельної експертизи до суду не зверталася.

У силу вимог статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, однак у даному разі відповідачкою не спростовано презумпцію її вини, не надано жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Посилання ОСОБА_2 на те, що акти від 03 та 06 червня 2020 року не відповідають вимогам чинного законодавства, є безпідставними, оскільки в актах зазначені конкретні причини залиття квартири та власник квартири, який допустив таке залиття, перелік пошкоджень та інші необхідні для такого документа реквізити. Сам факт складання акту про залиття квартири без участі відповідача не спростовує його вину (постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 727/6631/17, провадження № 61-11357св18). До того ж, обов`язкового складення актів безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 201/658/16-ц, провадження № 61-40389св18).

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про одночасне стягнення з відповідачки як матеріальної шкоди завданої залиттям квартири у розмірі 15 427,00 грн, так і вартості ремонтно-відновлювальних робіт в розмірі 16 880,00 грн, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вартість відновлювального ремонту складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів та вартості нових складників, що підлягають заміні під час ремонту.

Вартість відновлювального ремонту - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивачки підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту.

Вартість матеріальної шкоди в розмірі 15 427,00 грн має ті самі складові, однак із застосуванням фізичного зносу, тому стягнення обох сум, визначених експертом, дійсно фактично є подвійним відшкодуванням.

Вартість ремонтно-будівельних відновлювальних робіт з урахуванням вартості матеріалів, проведення яких необхідно в квартирі АДРЕСА_1 , для усунення пошкоджень внаслідок залиття становить 16 880,00 грн, відповідачкою не спростований, та виходячи з наведеного і підлягає стягненню, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ремонтні роботи можливо здійснити із використанням матеріалів, які є ідентичні пошкодженим, та вони не зняті з виробництва на цей час.

Заперечення відповідачки проти висновку за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження як доказу також є необґрунтованими, адже даний висновок є належним та допустимим доказом розміру завданих збитків, складений за результатами візуального обстеження експертом квартири, виявлені експертом пошкодження майна відповідають тим, що описані в актах від 03 та 06 червня 2020 року. Докази неправильності та неповноти висновку експерта у матеріалах справи відсутні.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно врахував таке.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

З урахуванням встановлених обставин під час розгляду справи щодо складу цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, у тому числі й моральної, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість таких вимог позивачів.

Стягуючи із відповідачки на користь позивачки 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував тривалість порушення прав позивачки, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану, глибину її душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін (неможливість користування належним позивачці майном), а також вимоги розумності та справедливості.

Доводи ОСОБА_2 про те, що залиття квартири могло статися внаслідок протиправної бездіяльності КП «Харківські теплові мережі», що полягала у незабезпеченні належного стану внутрішньобудинкових системи центрального опалення та гарячого водопостачання у будинку, а тому, враховуючи обставини, за яких сталося залиття квартири, а також умови укладеного між КП «Жилкомсервіс» та КП «Харківські теплові мережі» договору, саме з КП «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню на користь позивача сума завданої майнової та моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обов`язок утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання (від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно, що розташований у квартирі споживача) покладено на управителя. В даному випадку залиття квартири відбулося через протікання трубопроводу системи водовідведення подводу сантехнічного приладу (унітазу), тобто після першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або у разі її відсутності трійника (врізки) включно. Таким чином ОСОБА_2 є належною відповідачкою у даній справі.

Твердження ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції неправильно розподілив між сторонами витрати на оплату експертизи колегія суддів відхиляє, оскільки судом взято до уваги висновок експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 21192 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 31 травня 2021 року, тому ці витрати покладаються на відповідача. Таким чином ці твердження є безпідставними та ґрунтуються на помилковому трактуванні наведених вище норм і їх змістом.

Виходячи з викладеного оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 427,00 грн підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково на 46,25%, тому сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 840,27 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково на 53,75%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 677,90 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 162,37 грн (840,27 грн 677,90 грн).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 427,00 грн скасувати та відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Здійснити перерозподіл судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 162,37 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова