ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8126/24 Справа № 201/4281/24 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Першина Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» (далі - ТОВ «Автокредит плюс») про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

12 червня 2024 року адвокат Кондратюк В.В. який діє в інтересах відповідача ТОВ «Автокредит плюс» подав заяву про ухвалення додатково рішення.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Автокредит плюс» витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Першин С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити. Стягнути з відповідача витати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивача не було повідомлено про розгляд заяви чим позбавлено можливості надати свої заперечення та є підставою для обов`язкового скасування додаткового рішення в силу вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України. Вказує про неспівмірність витрат на правову допомогу. Наголошує на тому, що докази надані стороною відповідача не підтверджують факту понесення витрат.

28 серпня 2024 року адвокат Кондратюк В.В., який діє в інтересах відповідача ТОВ «Автокредит плюс», надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказуючи про законність та обґрунтованість додаткового рішення просить залишити його без змін а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує про те, що про стягнення витрат було заявлено у відзиві, докази понесення витрат було додані до заяви та вони повністю доводять факт понесення витрат на правову допомогу та їх обґрунтованість. Позивачу було надіслано в його електронний кабінет заяву про ухвалення додаткового рішення. Просить стягнути витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою ( стаття 376 ЦПК України).Стосовно доводу апеляційної скарги про те, що позивача не було повідомлено про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що основними засадами судочинства в Україні є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення .

Згідно з нормами ч. ч. 2, 3 ст. 246, ч. ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд зобов`язаний призначити заяву сторони по справі про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийняте відповідне процесуальне рішення (додаткові рішення, постанова або ухвала).

У процедурі розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони.

Крім того, суд повинен забезпечити сторонам дотримання принципів змагальності, рівності в судочинстві, реалізацію права сторони «бути вислуханою» як передумови того, що вона була «почута», що є складовою права на справедливий суд.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладено у п. 7.32 постанови від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, який суд апеляційної інстанції враховує згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

З матеріалів справи вбачається, що позивача не повідомлено про прийняття заяви до розгляду, оскільки дана справа розглядалася у письмовому провадженні.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина восьма, дев`ята статті 139 ЦПК України).

Отже, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №14-382цс19 та у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п.88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд у своїй постанові від 27 липня 2022 року по справі №686/28627/18 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п.33-34,37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси відповідача ТОВ «Автокредит плюс» у даній справі представляє адвокат Кондратюк В.В. який діє на підставі довіреності та договору № 2407-2/2023 від 24 липня 2023 року про надання правової допомоги.

У відзиві на позовну заяву від 02 травня 2024 року було заявлено про те, що відповідач очікує понести 11 000 грн. витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом даної справи.

24 травня 2024 року було ухвалене рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Вказане рішення оприлюднено у ЄДРСР із наданням загального доступу 07 червня 2024 року та того ж дня надіслано учасникам справи до електронного кабінету.

12 червня 2024 року, тобто у законодавчо визначений строк, подано заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача 11 000 грн. витрат на правову допомогу. До вказаної заяви долучено договір № 2407-2/2023 від 24 липня 2023 року про надання правової допомоги, додаток про погодження орієнтованого розміру гонорару до договору від 01 серпня 2023 року та платіжна інструкція № Е6В082DB-2 від 30 квітня 2024 року на суму 11 000 грн.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З п 4.1 договору № 2407-2/2023 від 24 липня 2023 року про надання правової допомоги вбачається, що розмір та умови гонорару адвоката за надану правову допомогу, якщо така надається на платній основі,визначається окремим договором.

Згідно додатку про погодження орієнтованого розміру гонорару до договору від 01 серпня 2023 року а саме п. 1.1 сторони погодили орієнтований розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги в суді першої інстанції у розмірі 8 000 грн. Додатково 10 % від суми стягнення згідно рішення суду на користь клієнта після вступу рішення в законну силу (п. 1.4). Додатково 10 % від суми, на яку зменшено вимоги про стягнення з клієнта після вступу рішення в законну силу (п.1.5).

Підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу немає, оскільки неможливо визначити розмір фактичних понесених витрат на професійну правничу допомогу, тому що ним не надано акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі поставлено питання про стягнення з відповідача витати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до апеляційної скарги надано витяг з договору № 0707 від 07 липня 2024 року, з якого вбачається, що адвокат Першин С.М. надає клієнту ОСОБА_2 наступні послуги: надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції та складання апеляційної скарги на додаткове рішення у справі. Вартість-гонорар у фіксованому розмірі 5 000 грн. Також надано звіт про виконання договору № 0707 від 07 липня 2024 року про надання правової (правничої допомоги від 09 липня 2024 року, в якому вказано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18,провадження№12-171гс19).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Враховуючи складність справи, виконану адвокатом роботу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн., що є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг (складання та подання апеляційної скарги на додаткове рішення), які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Першина Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2024 року скасувати.

В задоволенні заяви адвоката Кондратюка Володимира Володимировича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида