Провадження № 2-н/643/2929/24
УХВАЛА

17.10.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - заявник) звернулася до Московського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , 2017 року народження.

Розглянувши подану ОСОБА_1 заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Підстави та порядок видачі судового наказу регламентовано положеннями Розділу ІІ Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Таким чином, наказне провадження - це спрощений вид цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються справи про стягнення з боржника грошових коштів і витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Спрощена правова процедура по видачі судового наказу обумовлена правовою природою вимог, що підлягають захисту шляхом видачі судового наказу.

В силу приписів пункту 5 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно ч. 5 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Як вбачається з поданої заяви заявник вказує адресу реєстрації боржника: АДРЕСА_1 .

Водночас, відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.10.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знятий з реєстрації 10.04.2023 року.

Таким чином, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника не встановлено.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Разом з тим, ч. 9 ст. 165 ЦПК України, яка є спеціальною у даних правовідносинах, встановлено що, у разі, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Аналіз зазначених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що приписи ч. 9 ст.165 ЦПК України є спеціальною нормою, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст. 162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).

Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи - боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Рівненського апеляційного суду від 26.09.2024 у справі № 569/11070/24, Кропивницького апеляційного суду від 20.06.2024 у справі № 941/1539/23, Дніпровського апеляційного суду від 15.05.2024 у справі № 177/47/24.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Керуючись статтями 163, 165, 166 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

2. Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

3. Відповідно до статті 261 ЦПК України дана ухвала набирає законної сили після її підписання суддею, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня підписання її повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Суддя Н.В. Новіченко