Постанова

Іменем України

21 жовтня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/17053/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва

від 05 вересня 2024 року про відмову у видачі судового наказу

у складі судді Сенюти В. О.

у цивільній справі №754/10142/24 Деснянського районного суду м. Києва

за заявою ОСОБА_1

про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей,

боржник - ОСОБА_2 ,

У С Т А Н О В И В:

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 вересня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу з тих підстав, що у боржника відсутнє зареєстроване місце проживання, оскільки не врахував, що правовідносини виникли з приводу стягнення аліментів і заяву про видачу судового наказу подано за зареєстрованим місцем проживання заявника.

За наведених обставин просила скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 вересня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заявниця належним чином повідомлена про розгляд її апеляційної скарги на ухвалу суду від 05.09.2024 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а. с. 56-57).

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 в порядку наказного провадження звернулося до суду із заявою про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

В частині першій статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, пунктом 4 цієї частини визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів.

В статті 162 ЦПК України зазначено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Отже, за загальним правилом, позови до фізичної особи подаються за її зареєстрованим місцем проживання.

Статтею 28 ЦПК України встановлено правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю.

Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача) вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Відповідно до частини 1 статті 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вже вказувалося вище, предметом заяви у даній справі є стягнення аліментів на двох дітей.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 долучила Витяг з Реєстру територіальної громади, згідно якого остання з 06.02.2015 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13).

Отже, зареєстроване місце проживання заявниці відноситься до юрисдикції Деснянського районного суду м. Києва.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відмовляючи у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України, суд зазначив, що отримана інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника, тоді як у даній нормі закону не конкретизовано щодо кого саме із учасників справи - боржника чи заявника необхідно перевірити суду інформацію про зареєстроване місце проживання.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не встановлював обставин щодо зареєстрованого місця проживання заявниці, незважаючи на те, що такі докази наявні в матеріалах справи.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у суду були відсутні правові підстави для відмови у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у видачі судового наказу судом постановлено з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, у разі якщо ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує таку ухвалу з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва 05 вересня 2024 року про відмову у видачі судового наказу - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська