Справа № 342/1287/24
Провадження № 2-о/342/163/2024
УХВАЛА

21 жовтня 2024 року м. Городенка

Суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області Андріюк І.Г., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , інтереси якого представляє Микитин Лілія Йосифівна , третя особа - Служба у справах дітей Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Микитин Л.Й., звернувся до суду із заявою, згідно якої просить встановити факт самостійного виховання та утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що спільно проживав без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та під час їх спільного проживання народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час колишня дружина проживає на території РФ, с.Орлівка Дзержинського району Красноярського краю. Рішенням Назарівського міського суду Красноярського краю РФ від 31.05.2024 ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав, а дитину вилучено. В даний час син проживає із заявником у с.Поточище Коломийського району Івано-Франківської області.

Син народився у м.Карлові Вари на території Республіки Чехія та згідно рішення УДМС в Івано-Франківській області від 14.08.2024 набув громадянства України на підставі ч.1 ст.7 ЗУ «Про громадянство України».

Заявник працює без укладення трудового договору, виконуючи будівельні роботи, за що отримує достатній дохід для належного забезпечення сина, самостійно купує йому все необхідне.

Встановлення факту самостійного виховання дитини потрібно заявнику для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, реєстрації місця проживання дитини, інших питань, пов`язаних з дитиною, а також для реалізації своїх прав, передбачених законодавством як особи, яка самостійно виховує дітей, зокрема, але не виключено прав, передбачених ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Окрім того, встановлення даного факту необхідне для можливості виїзду дитини у супроводі батька за кордон на оздоровлення та відпочинок, а саме в Республіку Чехія, де проживають близькі родичі, відвідування останніх та отримання дитиною пільг, передбачених статусом тимчасового захисту.

Також заявник зазначив, що ним створено належні умови для проживання дитини, здійснює опіку над дитиною, виховує та доглядає його, піклується про здоров`я сина. Мати участі у вихованні не бере, оскільки позбавлена батьківських прав через хронічний алкоголізм.

Перевіривши матеріали заяви та долучені до неї документи, доцільно зазначити наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про цивільне право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 752/20365/16-ц, від 05.12.2019 у справі № 750/9847/18, від 03.02.2021 у справі № 644/9753/19, від 16.06.2021 у справі № 643/6447/19/19, від 08.09.2021 у справі № 641/5187/20.

У даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього сина ОСОБА_3 та заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання за ним соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Заявник на підтвердження одноосібного виховання сина ОСОБА_3 надав копію рішення, ухваленого 31.05.2024 року Назарівським міським судом Красноярського краю, Російська Федерація, перекладеного на українську мову.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право, а вимога про встановлення судом факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини не є вимогою, яка пов`язана із здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягає розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі ст.ст. 293, 315 ЦПК України.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2024 року (справа № 201/5972/22) інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Крім цього, в обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказує, що встановити факт самостійного виховання неповнолітнього сина йому необхідно для реалізації права, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Отже, в даному випадку суд вважає може виникнути спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (про що сам заявник вказав у заяві) і такий спір не пов`язаний з виникненням чи реалізацією цивільних прав та обов`язків заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Суд зауважує, що інститут окремого провадження та встановлення у цьому провадженні юридичного факту не передбачені для того, аби вирішити (допомогти вирішити) будь-який спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 260, 293, 315, 353 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє Микитин Лілія Йосифівна , третя особа - Служба у справах дітей Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, відмовити.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах, оскільки, відмова у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження не перешкоджає звернутися до суду з відповідним позовом про захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 21.10.2024.

Суддя І.Г. Андріюк