Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" жовтня 2024 р. с-ще Тиврів 145/1611/21

2/145/124/2024

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Крикливій М.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Грабовської В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що 12.02.2019 близько 23 год. 33 хв. швидкісний пасажирський потяг № НОМЕР_1 , зі сполученням "Київ-Чернівці", який рухався до кінцевої станції м.Чернівці, по головній колії №1, на 1102 кілометрі, під керуванням машиніста ОСОБА_5 , скоїв наїзд на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер.

13.02.2019 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого Гніванського відділення поліції Жмеринського ВП у Вінницькій області від 30.05.2019 кримінальне провадження, було закрито.

Відповідно до Висновку судово-медичної експертизи №20 від 04.03.2019 смерть ОСОБА_6 наступила від відкритої черепно-мозкової травми. Виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо, в умовах даної залізничної травми. Отже, між наїздом на ОСОБА_6 (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Згідно з Постановою про закриття кримінального провадження від 30.05.2019 на ОСОБА_6 здійснив наїзд пасажирський потяг № НОМЕР_1 зі сполученням "Київ-Чернівці".

Машиніст потяга ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з Локомотивним депо

Гречани РФ "Південно-західна залізниця" АТ "Українська залізниця".

ОСОБА_3 втратила чоловіка, батька для свого сина та близьку людину. Разом з загиблим вони прожили 16 років, позивач зазнала страждань, пов`язаних із втратою близької людини. Непоправно зруйновано один з найважливіших життєвих зв`язків. Також смерть чоловіка призвела до необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також життя дитини.

Смерть чоловіка стала різкою психотравматичною подією, яка викликала надзвичайний стрес у позивача. Причиною додаткових страждань жінки було розуміння того, що виховання неповнолітнього сина, оплата його навчання в майбутньому та всі домашні турботи тепер залежать лише від неї. Втрата чоловіка змусила позивача самостійно організовувати своє життя. Позивач змушена організовувати свій побут та своє життя з урахуванням того, що вона залишилась з дитиною сама, що включає як фінансові зміни, так і організаційні.

ОСОБА_4 - син загиблого, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент ДТП йому було 12 років. Така трагічна подія в молодому віці призвела до сильного стресу та глибокого душевного болю. Внаслідок смерті батька ОСОБА_4 втратив один із найважливіших життєвих зв`язків, який у будь-який спосіб не може бути відновленим. Ніхто не зможе замінити хлопцю батька, з яким можна порадитися, поговорити, провести разом час. З незалежних від нього обставин ОСОБА_7 став напівсиротою і жодні зусилля з його сторони не зможуть повернути попередній стан.

Смертю батька було непоправно зруйновано фактично найважливіший життєвий зв`язок. ОСОБА_8 був близьким зі своїм батьком, адже вони проживали разом, батько піклувався про нього, допомагав матеріально.

Позивачів й загиблого об`єднували тісні сімейні зв`язки, а також спільний побут - в зв`язку зі смертю чоловіка вимушені зміни є тяжкими, їм потрібно докладати серйозних зусиль для організації свого життя. Попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку Позивачів не призведуть до позитивних змін в їхньому житті, оскільки вони втратили чоловіка та батька назавжди.

Страждання позивачів, пов`язані зі смертю ОСОБА_6 , є не "одномоментними", а "триваючими", тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в їхньому житті. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи те, що Позивачів та загиблого об`єднували тісні стосунки, вони отримували підтримку і допомогу від загиблого, а також те, що смерть ОСОБА_6 повністю змінила життя Позивачів у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки.

Просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на її користь 200 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 , в інтересах якого вона діє, 300 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив задоволити в повному обсязі. Вважає, що смерть потерпілого настала на місці ДТП та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст.ст.1167, 1187 ЦК України. Вважає, що вказану моральну шкоду має відшкодувати роботодавець водія відповідно до положень ст.1172 ЦК України.

Представник відповідача Грабовська В.В. не визнала позовні вимоги повністю та просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначає, що випадок смертельного травмування стався внаслідок нехтування ОСОБА_6 . Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.02.2019 близько 23 год. 33 хв. швидкісний пасажирський потяг № НОМЕР_1 , зі сполученням "Київ-Чернівці", який рухався до кінцевої станції м.Чернівці, по головній колії №1, на 1102 кілометрі, під керуванням машиніста ОСОБА_5 , скоїв наїзд на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер.

13.02.2019 за вказаним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого Гніванського відділення поліції Жмеринського ВП у Вінницькій області від 30.05.2019 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0000027 за ч.3 ст.276 КК України, було закрито (а.с.6-10).

Вказаною постановою встановлено, що причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення пішоходом ОСОБА_6 вимог пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.6 Наказу Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998 "Про затвердження Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України", при цьому дані порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП. Наїзд на пішохода ОСОБА_6 стався на головній колії №1 швидкісним пасажирським потягом НОМЕР_4, зі сполученням «Київ-Чернівці», під керуванням машиніста ОСОБА_5 , який не міг передбачити, що пішохід буде знаходитися на залізничній колії у невстановленому місці, при цьому машиніст рухався в даній дорожній ситуації в межах допустимої безпечної швидкості, що підтверджується роздруківкою швидкомірної стрічки (екстрене гальмування при швидкості 60 км/год., зупинка о 23:33 год.), однак не мав технічної можливості своїми односторонніми діями попередити наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який окрім цього здійснював вищевказані порушення в стані сильного алкогольного сп`яніння, а тому в діях машиніста ОСОБА_5 відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Висновком судово-медичної експертизи № 20 від 04.03.2019 встановлено:

1. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 була виявлена відкрита черепно-мозкова травма: розтрощення кісток мозкового черепа з пошкодженнями головного мозку та з частковим його травматичним видаленням з порожнини черепа. Також виявлено закритий уламковий перелом нижньої третини правої стегнової кістки. Садно спини, попереку та сідниці справа, рана лівого стегна, садна ділянки лівого колінного суглобу, синці на обох руках.

2. Відкрита черепно-мозкова травма з розтрощенням кісток мозкового черепа з пошкодженням головного мозку та з частковим його травматичним видаленням з порожнини черепа, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, належить до тяжких тілесних ушкоджень та стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

3. Смерть ОСОБА_6 наступила від вищеописаної відкритої черепно-мозкової травми. Між смертю ОСОБА_6 та вищевказаною відкритою черепно-мозковою травмою прямий причинний зв`язок.

4. Виявлені при судово-медичному дослідженні відкрита черепно-мозкова травма, також виявлені: закритий уламковий перелом нижньої третини правої стегнової кістки, садно спини, попереку та сідниці справа, рана лівого стегна, садна ділянки лівого колінного суглобу, синці на обох руках, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо, в умовах даної залізничної травми.

5. Характер відкритої черепно-мозкової травми, локалізація та характер інших ушкоджень, дають можливість припустити, що на момент контакту з потягом ОСОБА_6 міг бути в горизонтальному чи близького до такого положенні та повернутий головою до виступаючих частин та поверхонь локомотива.

6. При судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в концентрації 3,9 ‰ в крові та 4,3 ‰ в сечі, зазвичай така концентрація алкоголю у живих осіб відповідає тяжкому алкогольному отруєнню.

Згідно судової автотехнічної експертизи № 263 від 22.05.2019 встановлено, що в ситуації, яка склалася, за умови якщо відстань на якій знаходився потяг від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для руху була меншою за 210 м, машиніст потягу НОМЕР_4 ОСОБА_5 не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода ОСОБА_6 шляхом застосування термінового гальмування.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61- 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Машиніст потяга ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з Локомотивним депо Гречани РФ "Південно-західна залізниця" АТ "Українська залізниця", що стверджується Постановою про закриття кримінального провадження від 30.05.2019 та не оспорюється сторонами.

Відтак, АТ "Українська залізниця", з яким водій перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц, який в силу положень частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18) та інших.

В даному випадку з матеріалів справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на залізничній колії, як не встановлено і факту свідомого порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Представник відповідача вважав, що в даному випадку мала місце дія непереборної сили у виді неможливості уникнути наїзду водієм на пішохода та умислу потерпілого, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, лежав на середині колії на спині в темну пору доби, тому володілець джерела підвищеної небезпеки не несе відповідальності.

Проте суд не погоджується з такими доводами представника відповідача та вважає, що в даному випадку мала місце груба необережність потерпілого, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перебував на залізничній колії, що є підставою для зменшення розміру відшкодування.

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У роз`ясненнях, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, суд зазначає, що сам факт загибелі ОСОБА_6 під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Проте, частиною другою статті 1193 ЦК України встановлено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Встановивши, що ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_6 (а.с.13), ОСОБА_4 був сином загиблого (а.с. 14), суд дійшов висновку про те, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_6 , підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки представник останнього у судовому засіданні не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, та з врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, глибини фізичних та душевних страждань позивачів, грубої необережності потерпілого, суд вважає, що моральна шкода заявлена позивачами підлягає зменшенню та з врахуванням всіх обставин справи, суд стягує моральну шкоду з відповідача на користь ОСОБА_3 в сумі 100 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 - 150 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 82, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 1166-1168,1172, 1187, 1193 ЦК України, Постановою Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір в сумі 3750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 22 жовтня 2024 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 ;

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця": 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, код ЄДРПОУ - 40075815.

Суддя Ратушняк І. О.