Справа № 362/4984/22
Провадження № 2/362/253/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Ковбель М.М.,

за участю секретаря - Сілецької М.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Нещасна Тетяна Миколаївна, ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадщину, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом обгрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина (номер у спадковому реєстрі 67220140). Спадковим майном є квартира під номером АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 заповіт не залишала.

Позивач вважає, що її батько ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , мав би право на спадкування майна, яке належало померлій ОСОБА_4 , у другу чергу, а тому на думку позивача, вона є спадкоємицею за правом представлення другої черги згідно ст.ст. 1262 та 1266 ЦК України.

Як зазначає позивач, нею було подано до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Нещасної Т.М. заяву про прийняття спадщини| після смерті ОСОБА_4 ,однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину законом. Підстава у відмові: прийняття спадщини спадкоємицею першої черги за правом представлення - онукою померлої ОСОБА_6 .

Позивач вважає себе єдиною близькою родичкою, яка постійно допомагала покійній тітці, а тому вважає за необхідне змінити черговість одержання права на спадкування ОСОБА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , з другої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування за законом.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, просила слухати справу у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Нещасна Тетяна Миколаївна просила слухати справу у її відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку, покази свідків, приходить до наступного висновку.

Відповідно дост. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідност. 13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частина другастатті 129 Конституції Українивизначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідност.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Позивач - ОСОБА_1 , є рідною племінницею померлої, що підтверджується наступними документами: свідоцтвом про народження ЯХ № НОМЕР_2 , свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_4 , свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 , свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_6 , свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_7 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина. Спадковим майном є квартира під номером АДРЕСА_1 ., право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №78135638 від 14.01.2017 року та №77967842 від 11.01.2017 року.

17.02.2021 року ОСОБА_1 було подано до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Нещасної Т.М. заяву про прийняття спадщини| після смерті ОСОБА_4 .

11.07.2022 року ОСОБА_1 отримала постанову приватного нотаріуса Нещасної Т.М. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину законом. Підстава у відмові: прийняття спадщини спадкоємицею першої черги за правом представлення - онукою померлої ОСОБА_6 .

З матеріалів спадкової справи № 14/2021, вбачається, що 17.08.2021 року відповідач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після бабусі ОСОБА_4

Відповідно достатті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зістаттею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмова від її прийняття, крім випадків, встановленихстаттею 1259 цього Кодексу.

Відповідно достатті 1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Стаття 1259 ЦК України регулює черговість спадкування за законом, зокрема: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихстаттею 1259 цього Кодексу.

Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині (частина першастатті 1259 ЦК України).

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина другастатті 1259 ЦК України).

Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (частина першастатті 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (частина другастатті 1259 ЦК України).

Зміна черговості спадкування надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. У зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Позивач в своїх позовних вимогах не просить встановити факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю до часу відкриття спадщини.

В позовній заяві та поясненнях, позивач зазначала про те, що вона піклувалася про ОСОБА_4 та матеріально забезпечувала, проте, такі твердження не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 401/2614/17 наголосив, що підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, привітання зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

ВС підкреслив, що тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом.

Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами, як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

Суд, перевіривши доводи позивача на відповідність наявним в матеріалах справи доказам , не знаходить підтвердження тим обставинам, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову. Докази, надані позивачем ні окремо, ні в своїй сукупності, не підтверджують доводи, викладені в позові, а саме не знайшли свого підтвердження факти того, що позивач здійснювала опіку над спадкодавицею, надавала їй матеріальну чи будь яку іншу допомогу тривалий час.

Ухвалення у справі обґрунтованого рішення може бути досягнуто лише шляхом встановлення обставин, на які посилається кожна сторона, шляхом підтвердження їх наявності належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та переконаннях сторони.

Так, наведена ситуація зводить процес вирішення даної справи на підставі здогадок та припущень, покладення яких в основу законного та обґрунтованого рішення є недопустимим.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що, відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадщину, слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю обставин, на які вона посилається.

У зв`язку з відмовою в позові, відповідно до статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст4, 11, 15, 16, 1217, 1218, 1258, 1259, 1261, 1262 ЦК України, ст.ст. 258-259, 263-265, 281-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Суддя М.М.Ковбель