Справа № 750/8758/24
Провадження № 2/750/1801/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко Ольга Володимирівна,

в с т а н о в и в :

24 червня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати за ним право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовано позов тим, що позивач та відповідач з 14 червня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 жовтня 2020 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відповідача також є дочка від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу між сторонами позивач мав сподівання, що примириться з відповідачем, а тому поділ спільного майна сторони не здійснювали. 24 лютого 2022 року відбулося повномасштабне вторгнення військ російської федерації на територію України, у зв`язку з чим позивач не зміг реалізувати своє право на поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності, а 11 серпня 2023 року був призваний на службу в Збройні сили України. 04 червня 2024 року позивач дізнався, що 3/4 частки спільно набутої сторонами у період шлюбу квартири АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_5 , а 1/4 частка - за відповідачем. Позивач та спільний син сторін фактично усунені від права власності, а тому з метою поділу майна подружжя позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки спірна квартира була придбана за особисті грошові кошти відповідача та її дочки ОСОБА_5 , отримані від продажу квартири АДРЕСА_2 , яка перебувала в їх спільній власності. Неповнолітній ОСОБА_4 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , і його права користування цим житлом не порушені. У свою чергу позивач проживав у вказаному житловому приміщенні з дозволу співвласників до розірвання шлюбу. Також, право позивача звернутися до суду із вказаним позовом виникло 28 грудня 2017 року (з дня придбання спірної квартири), оскільки він був обізнаний, що її співвласниками у відповідних частках є відповідач та її дочка, а неповнолітній син сторін отримав право користування вказаним житловим приміщенням. Крім того, після розірвання шлюбу (04 жовтня 2020 року) і до початку збройної агресії російської федерації (24 лютого 2022 року), а потім до 11 серпня 2023 року позивач також міг звернутися до суду з вказаним позовом, однак звернувся після спливу строків позовної давності.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем не надано доказів вартості квартири АДРЕСА_2 . Ця вартість не є співмірною із вартістю спірної квартири, що була придбана у період шлюбу. Крім того, з 14 червня 2008 року до 28 грудня 2017 року (з дня реєстрації шлюбу і до придбання спірної квартири) позивач також приймав участь у належному утриманні та поліпшенні квартири АДРЕСА_2 . Факт того, що позивач не був зареєстрований у спірній квартирі не може впливати на сімейні відносини, породжувати права та обов`язки або позбавляти їх.

Відповідач заперечення не подала.

У судове засідання позивач не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує.

Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що відповідач позов не визнає з підстав, вказаних у відзиві на позов, а також просив застосувати строк позовної давності.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко Ольга Володимирівна у судове засідання не з`явилася, подала клопотання, в якому просить справу розглянути за її відсутності.

Заслухавши доводи представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач та відповідач з 14 червня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 жовтня 2020 року було розірвано (а.с. 14, 15-16).

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Відповідно до копії витягу з рішення Виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради № 299 від 26 грудня 2017 року «Про надання дозволів на вчинення правочинів щодо житла, майна, право власності на яке або право користування яким мають діти» ОСОБА_3 дозволено продати однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 частка якої належить неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та право користування якою має малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Продаж пов?язаний з одночасною купівлею двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Нотаріальній конторі двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 оформити наступним чином: 3/4 частки на ім?я неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/4 частку на ім?я ОСОБА_3 .

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1817, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_2 .

Також, 28 грудня 2017 року між ОСОБА_7 (продавець) та неповнолітньою ОСОБА_5 , яка діє за згодою матері ОСОБА_3 , яка також діє від свого імені як покупець (покупці), укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1820.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору на умовах, передбачених договором, продавець зобов`язалася передати у власність, а покупці прийняти у відповідних частках: 1/4 частку квартири ОСОБА_3 та 3/4 частки квартири ОСОБА_5 , належну продавцю квартиру АДРЕСА_1 (предмет договору), і сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у договорі.

У пункті 1.9. вказаного договору зазначено, що предмет договору буде спільною частковою власністю покупців: 3/4 частки будуть особистою приватною власністю неповнолітньої ОСОБА_5 ; 1/4 частка квартири буде спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Крім того, у своїй заяві, поданій 28 грудня 2017 року приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О.В., ОСОБА_2 зазначив, що дає свою згоду на укладення його дружиною ОСОБА_3 вказаного договору купівлі-продажу квартири, за яким купити за ціну та на умовах на її власний розсуд 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , яка буде придбана в період перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти.

Право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , зареєстровано за відповідачем, а на 3/4 частки за ОСОБА_5 , про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 червня 2024 року (а.с. 19-20).

Згідно з положеннями частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя в судовому порядку в разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17.

Також, Верховний Суд у постанові від 09 липня 2021року в справі № 161/8116/19 зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що отримані відповідачем грошові кошти від продажу належної їй частки квартири АДРЕСА_2 , були витрачені саме на придбання спірної частки квартири АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин, враховуючи, що відповідачем не спростована презумпція права спільної сумісної власності на 1/4 частку спірної квартири, яка набута в період перебування сторін у шлюбі, а тому суд знаходить підстави для задоволення позову.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності суд вважає не обгрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною другою статті 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року в справі № 303/4265/18 та інших, постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-258цс15.

Початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 Сімейного кодексу України), тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року в справі № 303/4265/18, від 4 липня 2018 року в справі № 584/1319/16-ц, від 6 листопада 2019 року в справі № 203/304/17, від 13 лютого 2020 року в справі № 320/3072/18, від 13 липня 2020 року в справі № 570/4234/16-ц, від 24 лютого 2021 року в справі № 303/6365/17 та інших.

Доказів, які б свідчили, що між сторонами спір з приводу нерухомого майна виник раніше, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1479 грн. 05 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко Ольга Володимирівна, місцезнаходження: пр-т Миру, 20, м. Чернігів.

Повний текст рішення складено 22.10.2024.

Суддя