Справа № 621/2110/24
Провадження № 2-о/621/67/24
Рішення

іменем України

17 жовтня 2024 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Шахової В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Девятерикової А.Р.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Харківського Міського нотаріального округу Харківської області Тельпіс Ольга Вікторівна, Зміївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась з заявою до суду про встановлення факту, що має юридичне значення та просила встановити факт укладення шлюбу між громадянином ОСОБА_3 та нею. В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . За заявою ОСОБА_1 приватним нотаріусом було зареєстровано спадкову справу. 30.04.2024 року вона отримала від приватного нотаріусу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій було зазначено про те, що ОСОБА_1 не було подано документів, які підтверджують реєстрацію шлюбу. Метою звернення до суду із заявою, ОСОБА_1 зазначає необхідність отримання юридично дійсного на території України свідоцтва про шлюб із внесенням відповідного актового запису у Державний реєстр актів цивільного стану як підтвердження наявності відповідних шлюбних стосунків на державному рівні для отримання спадщини.

12 червня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку окремого провадження.

У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити.

Представники зацікавлених осіб у судове засідання не з`явились, надали заяви, в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності.

Суд вислухавши пояснення заявника, представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харків та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.11,13)

З довідки УПСЗН адміністрації Шевченківського району Харківської області від 16.04.2019 року №6326- вбачається, що ОСОБА_3 був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа фактично проживав за адресою АДРЕСА_2 . (а.с.19)

Згідно листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Харкові, актового запису про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній. (а.с.25)

У матеріалах справи міститься надана заявником копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , виданого Євпаторійським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим від 06 листопада 2015 року. (а.с.21)

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . (а.с.20)

Згідно копії спадкової справи №18/2023, ОСОБА_1 29 березня 2023 року звернулась із заявою до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тельпіс О.В.

30 квітня 2024 року згідно постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тельпіс О.В., ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, на підставі того, що ОСОБА_1 не було надано зареєстрованих документів необхідних для вчинення нотаріальної дії.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом у м.Євпаторія, де у 2015 році одружились. В 2019 році вони повернулись до України в м. Харків та хотіли зареєструвати шлюб в Україні, але у 2023 році ОСОБА_3 помер.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частині першій статті 15 ЦПК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні.

У частинах третій та четвертій статті 49 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що для державної реєстрації шлюбу жінкою та чоловіком особисто подається заява до органу державної реєстрації актів цивільного стану за їх вибором. Особи, які подали заяву про державну реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими.

У частинах другій та третій статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) сформульовані як «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання спричиняє серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, рішення від 18 грудня 1996 року, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, рішення від 23 лютого 2016 року) Суд приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року, § 96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, рішення від 23 лютого 2016 року, § 142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 (провадження № 61-1428св23), від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22 (провадження № 61-1746св23), від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації шлюбу, з метою захисту прав громадян України ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. Проте держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Встановлення факту реєстрації шлюбу має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника. Рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні норм процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Крім того, відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки встановлення факту реєстрації шлюбу має істотне значення для реалізації прав людини та громадянина України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 10-12, 76-82, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 293, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Харківського Міського нотаріального округу Харківської області Тельпіс Ольга Вікторівна, Зміївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме укладення шлюбу (зареєстрованого 06.11.2015 року Євпотарійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис №1190) між громадянином ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився п.Вершина Теї, Аскизський район, Красноярський край) та громадянкою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народилась у м.Харкові).

Рішення може бути оскаржено в Харківський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено та підписно 21.10.2024 року.

Заявник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ),

Заінтересовані особи:

приватний нотаріус Харківського Міського нотаріального округу Харківської області Тельпіс Ольга Вікторівна (адреса: 61202, м. Харків, пр-т Людвига Свободи, 39)

Зміївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, адреса: 63404, Харківська область, Чугуївський район, м. Зміїв, вул. Адміністративна, 10)

Суддя В.В. Шахова