справа №176/305/24
провадження №2-о/176/14/24
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2024 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.,

за участю секретаря Ніколенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовті Води цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Жовтоводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті особи,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із заявою, де просить встановити факт того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Мелітополь, Запорізької області, помер її батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свою заяву обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Мелітополь Запорізької області, що є тимчасово окупованою територією України, помер її батько - громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Форма документів про його смерть не відповідає затвердженим зразкам, відповідно до яких може бути проведена державна реєстрація про смерть особи. Заявниця зазначає, що метою встановлення факту смерті необхідно для подальшої реалізації цього факту в органах ДРАЦС та отримання свідоцтва про смерть.

Заявниця ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася.

Жовтоводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання свого повноважного представника не направив та будь-який письмових клопотань не надав.

За таких обставин, оскільки учасники по справі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе провести судове засідання без їх участі, на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за таких підстав.

Так, відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Частиною другою статті 317 ЦПК України передбачено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в місті Мелітополь Запорізької області.

Згідно «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, вбачається, що до вказаного переліку включено Мелітопольську міську територіальну громаду.

12 вересня 2023 року окупаційними органами влади видане свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Форма документів про його смерть не відповідає затвердженим зразкам, відповідно до яких може бути проведена державна реєстрація про смерть особи.

Встановлення даного факту заявниці необхідно для подальшої реалізації цього факту в органах ДРАЦС та отримання свідоцтва про смерть батька на території України.

Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.

Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)».

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Оскільки заявниця не має можливості надати для реєстрації смерті батька документи, передбачені законодавством України, з метою захисту законних прав та інтересів громадян України на тимчасово окупованій території, суд вважає за можливе задовольнити заяву.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню (ч. 4 ст. 317 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 258, 259, 263-265, 268, 315-317, 319 ЦПК, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Жовтоводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті особи, задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України в місті Мелітополь Запорізької області.

Копію рішення суду направити Жовтоводському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для державної реєстрації смерті.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Інна ПАВЛОВСЬКА