Справа № 487/9426/23
Провадження № 2/489/833/24
Ухвала

Іменем України

31 січня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді Костюченка Г.С., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

19.12.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості частини автомобілю Toyota Camry, 2.4 об`єм двигуна, 2008 року випуску, у розмірі 196285,87 грн., а також витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Вимоги позову мотивовані тим, що в шлюбі сторони придбали за сумісні кошти автомобіль Toyota Camry, 2.4 об`єм двигуна, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який було зареєстровано за відповідачем. Під час розгляду питання щодо розірвання шлюбу між сторонами, позивачці стало відомо, що відповідач без її згоди продав вказаний автомобіль та на теперішній час транспортний засіб за ним не зареєстрований. У зв`язку з чим, для захисту свого права співвласника спільного сумісного майна, позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

Суд ухвалою від 27.12.2023 залишив вказаний позов без руху у зв`язку із вказаними у ньому недоліками.

01.01.2024 від представника позивачки адвоката Бєлової Р.В. надійшла заява на виконання ухвали суду від 27.12.2023, у якій вона просила передати дану цивільну справу на розгляд до Ленінського районного суду м. Миколаєва, у зв`язку із тим, що фактичне місце проживання/перебування відповідача знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до території Інгульського району м. Миколаєва.

Розглянувши матеріали справи, Заводський районний суд м. Миколаєва ухвалою від 03.01.2024 постановив: позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя направити до Ленінського районного суду м. Миколаєва для подальшого розгляду.

Мотивував своє рішення тим, що як вбачається із копії витягу з довідки переселенця № 4802- фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_2 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до території Інгульського району м. Миколаєва.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як зазначено позивачем у позовній заяві місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 взято на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою переселенця № 4802- від 20.04.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

На даний час декларування та реєстрація місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні регулюється виключно Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року № 1871-IX, який набрав чинності 01.12.2021 року. В свою чергу, ч.1 ст. 4 цього Закону передбачає, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

В свою чергу пунктом 5-1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492-VI, до Єдиного державного демографічного реєстру вноситься інформація про особу, зокрема відомості про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, зняття особи з реєстрації місця проживання або про зміну місця проживання (перебування) особи.

Таким чином, зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ч.1-2 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

При цьому, ч.1 ст. 41 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII передбачає, що облік внутрішньо переміщених осіб здійснюється у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Таким чином, адреса: АДРЕСА_1 є місцем фактичного проживання відповідача, якого взято на облік внутрішньо переміщеної особи.

У зв`язку з чим суд вважає, що адреса фактичного проживання взятої на облік внутрішньо переміщеної особи не є тотожнім поняттю зареєстрованого або задекларованого місця проживання (перебування) особи, а також не підміняє його за своєю суттю, оскільки такі облік і декларація/реєстрація мають різну мету та правові наслідки. Крім того, такий висновок суду підтверджує і зміст самих положень ч.2-3 ст. 6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, якими врегульовано порядок внесення відомостей про зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на підставі документів, що підтверджують реєстрацію місця проживання, або відомостей, внесених до документів особи, які підлягають обміну, а також може використовуватися інформація з Державного реєстру виборців, Єдиного державного демографічного реєстру, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, реєстрів територіальних громад, Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

З огляду на зазначене суд вважає, що фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи не змінює і тимчасово не підмінює задеклароване або зареєстроване місця проживання (перебування) цієї особи.

Таким чином, враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що надана позивачем довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджує зареєстроване місце перебування відповідача.

Аналогічне містить Постанова Верховного суду від 20.08.2020 справа № 712/14819/17, адміністративне провадження № К/9901/46427/18, де зазначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до статті 4 Закону № 1706-VII, підтверджує факт внутрішнього переміщення цієї особи. Однак цей документ, в розумінні законів № 595-VIII, 1382-IV, не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання особи, за якими можна визначити його виборчу адресу (як виборця).

Таким чином, розгляд даної справи не належить до підсудності Ленінського районного суду м. Миколаєва у відповідності до положень ст. 27 ЦПК України.

Отже, вирішення спору має здійснюватись за переконанням судді в суді за місцем проживання відповідача. Оскільки суд не вправі застосовувати альтернативну підсудність самостійно, то застосовує загальні правила підсудності за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Таким чином, розгляд даної справи територіально не підсудний Ленінському районному суду м. Миколаєва, оскільки місце реєстрації відповідача не є в Інгульському районі м. Миколаєва.

Визначаючи підсудність даної справи суд враховує, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що юрисдикційно відноситься до Новотроїцького районного суду Херсонської області.

В свою чергу, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням від 30.05.2023 № 566/0/15-23 змінила територіальну підсудність судових справ на Херсонський міський суд Херсонської області.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України.

Згідно із п. 1 ч. 1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до положень ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України "Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини", інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки, за його допомогою визначається "належний суд", тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Згідно ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного, дана цивільна справа передається на розгляд до Херсонського міського суд Херсонської області в порядку ст. 27 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Керуючись ст.ст. 27 - 31, 187 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - передати за підсудністю до Херсонського міського суду Херсонської області ( вулиця Маяковського, 6/29, Херсон, Херсонська область, 73000).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст. 354 ЦПК України.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Г.С. Костюченко

Повний текст ухвали складено 31.01.2024 року.