КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання права користування та постійного проживання на законних підставах, зобов`язання видати ордер на проживання та постановки на облік і реєстрацію за місцем проживання,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк»), Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Оболонська РДА в м. Києві), про визнання права користування та постійного проживання на законних підставах, зобов`язання видати ордер на проживання та постановки на облік і реєстрацію за місцем проживання.

Позов мотивувала тим, що з 2016 року вона проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок було введено в експлуатацію 28 грудня 1978 року відповідно до акту державного приймання житлового будинку для одиноких та малосімейних осіб у житловому масиві «Оболонь» у дев`ятому мікрорайоні.

Розпорядженням Оболонської РДА в м. Києві № 537 від 13 жовтня 2014 року вищенаведений будинок зареєстровано як гуртожиток, що належить на праві приватної власності ПАТ «Промінвестбанк», і працівники банку на підставі відповідних рішень адміністрації банку отримували право проживання та користування квартирами у цьому гуртожитку.

Позивачка зазначала, що отримала право проживати у квартирі № 809 , проте ордеру на вселення їй видано не було.

У середині листопада 2023 року вона дізналась про те, що її квартиру виставлено на аукціоні для здачі в оренду, у зв`язку з чим, на її думку, існує імовірність нанесення шкоди її майну, яке знаходиться у вищенаведеній квартирі.

Вважає вказані дії банку щодо не видачі їй ордеру на проживання, а також не взяття на облік та реєстрацію у гуртожитку такими, що не відповідають чинному законодавству та порушують її право на вільний вибір місця проживання.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд: визнати її право користування та постійного місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 , на законних підставах з 12 лютого 2016 року; зобов`язати ПАТ «Промінвестбанк» видати їй ордер на жиле приміщення у гуртожитку та згоду на реєстрацію місця проживання в гуртожитку у квартирі АДРЕСА_1 ; зобов`язати Оболонську РДА в м. Києві здійснити дії щодо постановки її на облік та здійснити реєстрацію в гуртожитку за місцем її проживання у квартирі АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивачка в особі представника - адвоката Титаренка В.М. звернулась з апеляційною скаргою та посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом встановлено, що позивачка отримала право проживати у спірний квартирі, проте ордеру на вселення у вказану квартиру їй видано не було. Далі ж за текстом наведено висновки з підстав відсутності в матеріалах справи доказів ухилення банку у задоволенні вимог позивачки та наявності звернень щодо видачі ордеру на вселення.

Такі висновки суду позивачка вважає суперечливими, оскільки суд не взяв до уваги норми статті 129 Житлового кодексу України, відповідно до якої ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Отже, надавши позивачці право на проживання у квартирі № 809 , факт чого судом встановлено, відповідачі зобов`язані були видати їй ордер, проте цього зроблено не було.

В оскаржуваному рішенні судом зазначено, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчиняє дії на виселення позивачки із спірного майна, а тому такі твердження позивачки є передчасними.

Позивачка зазначає, що детальна інформація щодо аукціону була подана до суду, відповідні копії відправлялися відповідачам засобами поштового зв`язку.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що на момент звернення позивачки до суду в неї було зареєстровано місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , тобто за вказаною адресою знаходиться її нерухоме майно, а саме частка у житловому будинку, яке може бути використано для її постійного проживання.

Проте судом не досліджено зазначений факт в повному обсязі. Позивачці належить на праві спільної часткової власності 1/5 зазначеного будинку, розміром 10,7 кв. м, яка є незначною і не може бути використана для проживання навіть однією особою

Не застосовано судом і не надано правової оцінки і загальним вимогам що стосується конституційних прав людини на житло

Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами Житлового кодексу України, а права та обов`язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що вселення у гуртожиток і користування житловим приміщенням у гуртожитку відбувається на законних підставах у разі вселення на підставі рішення адміністрації (лист - рішення адміністрації щодо вселення позивачки наявний в матеріалах справи).

При цьому, позивачка зазначає, що всупереч пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» № 500-VІ, квартира 809 , в якій вона на законних підставах проживає, через сайт РrоZоrrо виставлена банком на аукціоні для здачі в оренду.

Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачки - адвокат Романченко О.О. підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її вимоги.

Представник банку - адвокат Афанас`єва Ж.Л. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оболонська РДА в м. Києві надіслала до апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі її представника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргуслід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно акту приймання в експлуатацію державною приймальною комісією закінченої будівництвом (реконструкцією) будівлі (споруди) житлово-цивільного призначення від 28 грудня 1978 року, затвердженого 03 січня 1979 року рішенням виконкому Київської міської ради депутатів трудящих, житловий будинок для одиноких та малосімейних за адресою АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію (а.с. 32-39).

Розпорядженням Оболонської РДА в м. Києві № 537 від 13 жовтня 2014 року затверджено реєстр житлових будинків, що використовуються під гуртожитки в Оболонському районі м. Києва, серед яких у списку міститься будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно даних реєстру будинок сімейного типу, перебуває у приватній власності ПАТ «Промінвестбанк» (а.с. 42-45).

Відповідно до інформаційної довідки № 331904391 від 11 травня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ПАТ «Промінвестбанк» (а.с. 46-47).

Як вбачається з листа Оболонської РДА в м. Києві № 104-104/ОП/КО-348-1154 від 02 травня 2023 року, будинок АДРЕСА_1 до сфери управління Оболонської РДА у м. Києві не передавався. Вказаний гуртожиток було внесено до реєстру житлових будинків, що використовуються під гуртожиток в Оболонському районі м. Києва. Пропозицію банку щодо виключення вказаного будинку з переліку житлових будинків-гуртожитків Оболонська РДА у м. Києві вважає недоцільною (а.с. 40-41).

ОСОБА_1 працювала у ПАТ «Промінвестбанк» на посадах бухгалтера, старшого бухгалтера, старшого економіста, провідного економіста, головного економіста та була звільнена з роботи 21 січня 2020 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників (а.с. 18-30).

15 грудня 2014 року позивачка зверталась до банку з проханням виділити їй з сином кімнату для проживання в гуртожитку у зв`язку із тяжкими сімейними обставинами. Вказане прохання було погоджено директором Департаменту управління персоналом ПАТ «Промінвестбанк» Петровим О.О. , з виділенням позивачці кімнати № 809 (а.с. 12-13).

14 липня 2020 року позивачка зверталася до директора Департаменту нерухомості та непрофільних активів К.Т. Моісеєву із заявою щодо залишення оплати за гуртожиток у розмірі 1 300 грн на період дії карантину на території України, проте їй було відмовлено у пільговій оплаті за проживання та з 01 жовтня 2020 року встановлено оплату у розмірі 4 400 грн. (а.с. 55).

З урахуванням затверджених розпорядженням № 226-р від 01 червня 2018 року тарифів на проживання у гуртожитку ПАТ «Промінвестбанк» позивачкою вносилася плата за проживання у квартирі № 809 у розмірі 4 400 грн. (а.с. 49-53).

Відмовляючи у задоволенні позову до ПАТ «Промінвестбанк», суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачка зверталася до відповідачів із заявами про видачу ордера на квартиру, а також щодо постановки її на облік та здійснення реєстрації за місцем проживання, як і доказів порушення її прав, не надано.

Посилання позивачки на переписку з директором Департаменту управління персоналом ПАТ «Промінвестбанк» Петровим О.О. , яким нібито було погоджено виділення їй для проживання квартири № 809 , суд не взяв до уваги, оскільки ця переписка не є рішенням адміністрації підприємства, установи, організації в розумінні статті 128 ЖК України.

Також суд виходив з того, що позивачка не зазначила на захист якого права вона подала свій позов, оскільки її право на користування гуртожитком позивач не оспорює, із гуртожитку не виселяє.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до Оболонської РДА у м. Києві, суд зазначив, що позивачка не зверталася у встановленому законом порядку до відповідних органів районної державної адміністрації з будь-якими заявами стосовно постановлення на облік та здійснення реєстрації місця проживання, а Оболонської РДА у м. Києві у свою чергу не відмовляла позивачці у задоволенні таких вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивачка вважає, що має право користування та постійного місця проживання на законних підставах у квартирі (кімнаті) АДРЕСА_1 , а відповідачі порушують її право, оскільки не надають ордер на жиле приміщення та згоду на реєстрацію (ПАТ «Промінвестбанк») та відмовляють здійсненні постановки на облік та реєстрації (Оболонська РДА в м. Києві).

Стаття 15 ЦК передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Законодавець у статті 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (постанова Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 904/3368/18).

За змістом статті 6 ЖК Української РСР (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Відповідно до частини першої статті 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 128 ЖК Української РСР).

Відповідно до частини другої вказаної статті жила площа у гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку (стаття 129 ЖК Української РСР).

Відповідно до пункту 8 розділу 1 та пункту 11 розділу ІІ Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 84 від 27 квітня 2015 року, жила площа в гуртожитках надається відповідно до статті 128 Житлового кодексу Української РСР незалежно від черговості, наявності пільг тощо. Вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Отже, для вселення в гуртожиток спочатку має бути ухвалено рішення адміністрації установи, у власності якої перебуває гуртожиток, після чого на підставі цього рішення видається ордер, укладається договір найму і особа вселяється в гуртожиток.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, власником рішення про надання житлової площі в гуртожитку позивачці не ухвалювалось, отже не видавався ордер на вселення і не укладався договір найму.

Суд першої інстанції констатував, що передбачена статтею 128 ЖК України процедура надання житлової площі в гуртожитку не була дотримана, проте фактично позивачка проживає в гуртожитку. Суд не встановив рік вселення позивачки в гуртожиток, оскільки належних доказів на доведення цієї обставини сторони не надали, проте зазначив, що позивачка надала докази оплати нею комунальних послуг за 5 місяців 2023 року.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», на який посилається позивачка в обґрунтування своїх вимог, сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, власником гуртожитку, у якому проживає позивачка, є відповідач ПАТ «Промінвестбанк». Будівля гуртожитку придбана за договором купівлі-продажу у Фонду державного майна України у 1996 році, отже згадуваний Закон «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» спірних правовідносин не регулює.

Рішенням правління Національного банку України № 90-рш/БТ від 25 лютого 2022 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Промінвестбанк» (далі - рішення НБУ) вирішено відкликати банківську ліцензію ПАТ «Промінвестбанк». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 130 від 25 лютого 2022 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»» (далі - рішення Фонду) розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Промінвестбанк».

На підставі рішення НБУ та рішення Фонду з 25 лютого 2022 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) розпочав ліквідацію ПАТ «Промінвестбанк» строком на три роки з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року включно. Уповноваженою особою Фонду з делегуванням усіх повноважень ліквідатора ПАТ «Промінвестбанк», визначених статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) призначено Караченцева А.Ю. строком на три роки з з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року включно.

Відповідно до положень статті 44 Закону Фонд з дня початку процедури ліквідації банку протягом трьох років (у разі ліквідації системно важливого банку - протягом п`яти років) забезпечує виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів.

Згідно із частинами другою, третьою статті 46 Закону Фонд здійснює заходи із виконання плану врегулювання, що передбачає виведення банку з ринку у спосіб, передбачений пунктом 2 частини другої статті 39 цього Закону, та відчужує майно (активи) та зобов`язання відповідно до статті 40 цього Закону на користь приймаючого банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Вчинення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна (активів) банку чи передачею його майна третім особам (крім приймаючого банку), допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

На час звернення позивачки із позовом ліквідаційна процедура банку вже була розпочата, отже розпорядження належним відповідачу гуртожитком, що становить ліквідаційну масу, визначається спеціальним Законом, який виключає можливість набуття банком додаткових зобов`язань, у тому числі щодо забезпечення позивачки житловою площею у такому гуртожитку.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивачки по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення права позивачки на житло у контексті заявленого позову колегія суддів вважає передчасними, оскільки питання про виселення позивачки із займаного житла чи порушення права в інший спосіб не є предметом дослідження у межах цієї справи.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачкою судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній