Справа №479/1490/23
Провадження № 22-ц/812/1340/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участі відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Репушевською О.В., повний текст складено 26 червня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 19 жовтня 2005 року між ним та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, який рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2023 року розірвано.

Зазначає, що з самого початку спільного життя він продав власний будинок за 1500 дол. США та вклав кошти у побут та ремонт будинку та прибудинкових будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому сумісно з колишньою дружиною вони придбали автомобіль Opel Vectra, рік випуску 2008, колір сірий, об`єм двигуна 2198 см3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстровано на колишню дружину - ОСОБА_1 .

З квітня 2022 року він пішов до лав Збройних Сил України боронити державу та з цього часу ним було відкрито два рахунки для зарахування заробітної плати та грошового забезпечення.

З квітня 2022 року по жовтень 2023 року на рахунок: НОМЕР_3 було зараховано 1 186 318 грн. 10 коп., а на рахунок НОМЕР_4 було зараховано 129 702 грн. 84 коп.

Зазначає що першу карту він віддав дружині для того, щоб вона купувала валюту (долари США) та відкладала на майбутнє, а другу карту залишив собі, для покращення військового обмундирування.

Після розлучення вони з дружиною не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного автомобіля, будинку та грошових заощаджень, він не має свого житла та коштів для існування.

Посилаючись на те, що майно було придбане ними в період шлюбу, належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, просив суд про поділ спірного майна, визначивши за ним право власності на автомобіль Opel Vectra С, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 та стягнути з відповідачки на його користь 50% коштів, що знаходилися на рахунку НОМЕР_3 в сумі 593 159 грн.05 коп.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, відповідно до якої вказувала, що автомобіль Opel Vectra, рік випуску 2008, колір сірий, об`єм двигуна 2198 см3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 є майном, яке було придбано нею за особисті кошти після припинення ними спільного ведення господарства.

Враховуючи вищевикладене, просила визнати її особистою приватною власністю автомобіль Opel Vectra, рік випуску 2008, колір сірий, об`єм двигуна 2198 см3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 02 квітня 2024 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частці за кожним автомобіля марки Opel Vectra, рік випуску 2008, колір сірий, об`єм двигуна 2198 см3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату судового збору в сумі 1482,89 грн., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору в сумі 536,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Задовольняючи частково первісний та зустрічний позови суд першої інстанції дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіля марки Opel Vectra, рік випуску 2008, колір сірий, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а відтак підлягає поділу у рівних частках, кожному по частці.

Крім того, зазначав, що у судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив, що картку із рахунком НОМЕР_3 для користування на потреби сім`ї добровільно дав ОСОБА_1 , не покладав на неї обов`язки звітувати про фактичні витрати, що свою чергу виключає підстави для стягнення з останньої 50 % коштів, що знаходились на рахунку НОМЕР_3 у сумі 593 159,05 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду в часині відмови в задоволені позову, незаконним і необґрунтованим, яке підлягає скасуванню, тому що судом неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи та порушено норми процесуального права А відтак, просив, рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2024 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 щодо стягнення 50% коштів, які знаходились на його рахунку у сумі 593159,05 грн. скасувати та ухвалите в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Так, вказував, що під час судового розгляду він пояснював те, що перебуваючи на службі в Збройних Силах України до розірвання шлюбу дозволяв ОСОБА_1 перекидати кошти з його зарплатної картки, яку залишав вдома, на картку яка перебувала у нього та знімати кошти в розмірі 10 000 грн. на утримання дітей та сім`ї.

Під час судового розгляду відповідачкою ОСОБА_1 не було надано обґрунтованої відповіді про витрачання коштів у великих розмірах невідомо на які цілі, які з ним не погоджувались.

В судовому засіданні він неодноразово звертав увагу суду, що свої кошти накопичував на картці для купівлі трактора, яким в подальшому хотів заробляти кошти на утримання сім`ї.

Однак судом в своєму рішенні даного відображено не було.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовим засідання ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутність в силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України.

Сторони не скористалася своїм правом на подачу апеляційної скарги в частині задоволених вимог. Така їх процесуальна поведінка свідчить про повну згоду з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. А відтак, предметом перегляду є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_2 щодо поділу коштів.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, відповіадча, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 19 жовтня 2005 року Бурилівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області, актовий запис №05 між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області розірвано 25 жовтня 2023 року (а.с.12,37).

Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35).

У період шлюбу сторонами було набуто майно, а саме автомобіль Opel Vectra, рік випуску 2008, колір сірий, об`єм двигуна 2198 см3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , реєстраційний державний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6 , виданого ТСЦ №3545 13 грудня 2022 року, зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.36).

Згідно наданих виписок по надходженням по рахунках за період з 01 березня 2022 року по 10 жовтня 2023 року АТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_2 має два рахунки:

1. НОМЕР_3 , на який за вказаний період зараховано 1 186 318 грн. 10 коп.(а.с.6-8);

2. НОМЕР_7 , на який за вказаний період зараховано 129702 грн. 84 коп. (а.с.9-11).

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною 2 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що "у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує".

При цьому, до того часу, поки не буде доведене протилежне, вважається, що кожен з подружжя при розпорядженні спільним майном діє в інтересах подружжя.

З доводів, викладених у позовній заяві та пояснень позивача встановлено, що грошові кошти, щодо яких заявлені вимоги про їх стягнення з ОСОБА_1 в наявності не існують.

Зазначені кошти за час спільного життя подружжя були акумульовані та перебували у спільному розпорядженні подружжя. За твердженнями позивача картку він надав колишній дружині для того, щоб вона купувала валюту та відкладала на майбутнє.

Так, судом першої інстанції вирішуючи вказаний спір встановлено, що позивач ОСОБА_2 картку НОМЕР_3 надав своїй дружині відповідачці ОСОБА_1 для користування на потреби сім`ї, що, враховуючи перебування сторін у шлюбі на той період, було спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому апеляційний суд зазначає, що сам по собі факт отримання відповідачем заробітної плати позивача не говорить про приховування від родини заробітку та витрачання його не на користь родини. Належних та допустимих доказів в сенсі статтей 77, 78 ЦПК України на підтвердження того, що спільні сумісні кошти відповідач використала не в інтересах сім`ї, суду не надано.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з твердженнями позивача ОСОБА_2 проте, що отримана ним заробітна плата в період шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, проте підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на його користь 593 159 грн.05 коп. немає, оскільки позивачем доказів на підтвердження того, що спільні кошти, які перебували на картковому рахунку НОМЕР_3 були витрачені відповідачем не в інтересах сім`ї, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Апелянт не довів обставини в цій частині, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи в цій частині, які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Апеляційний суд погоджується в цілому з висновком суду першої інстанції щодо вказаних позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення судом першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, в оскаржуваній частині ОСОБА_2 та залишення без змін рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2024 року.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2024 року.