КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/8640/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16046/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Кирилюк Г.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2024 року, постановлене під головуванням судді Гусак О.С., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року директор ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»Мостовенко О.І. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначав, що 29 липня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 102806826, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 15 000 грн., строком на 30 днів з 29.07.2021 року, зі сплатою відсотків на умовах договору. Проте, станом на день подання позовної заяви строк повернення грошових коштів настав, але відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування не сплачує.

Вказував, що 29 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29-12/2021-45, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до ОСОБА_1 . У подальшому, 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до ОСОБА_1 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023.

Враховуючи викладене, внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором за нею утворилася заборгованість, у зв`язку з чим, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит № 102806826 від 29 липня 2021 року в розмірі 56 865,01 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000 грн. та судовий збір у розмірі 3028 грн. (а.с. 1-4).

21 травня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_1 - Кірюшина А.А. , в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог. На обґрунтування зазначав, що наданими позивачем доказами не доведено укладення кредитного правочину від 29 липня 2021 року № 102806826 між відповідачем і ТОВ «МІЛОАН», надання (перерахування) ТОВ «МІЛОАН» відповідачу коштів у кредит за кредитним договором від 29 липня 2021 року № 102806826, відступлення права вимоги до відповідача на користь позивача за договорами відступлення прав вимоги, наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркувань позивача.

Звертав увагу, що за твердженням позивача, пропозицію укласти договір зробила відповідач шляхом заповнення та подання анкети-заяви від 29.07.2021 року № 102806826. Однак, такий доказ не містить ознак його підписання відповідачем, в тому числі в електронній формі. В анкеті-заяві вказано ІР адресу, з якої подано заяву, однак, позивач не надав пояснень, кому належить вказана ІР адреса, або до якого пристрою вона прив`язана. Крім того, анкета-заява містить розділи відомості про процес оформлення та розгляду заяви, тобто, цей доказ містить відомості, що були внесені кредитодавцем, а не позичальником, однак, вказаний документ не підписаний ТОВ «МІЛОАН».

Також, позивачем не надано докази, що відповідачка здійснила наступні дії: зареєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, створила особистий кабінет, отримала пропозицію (оферту) та ознайомилася з нею, отримала електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором, ввела одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) кредитодавця, використала одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Зокрема, позивач не підтверджує, яким чином був надісланий позивачем та отриманий відповідачкою такий ідентифікатор. При цьому, копія довідки про ідентифікацію, виготовлена ТОВ «МІЛОАН», яке є первісним кредитором у даній справі, не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони.

Посилався на те, що платіжне доручення від 29.07.2021 року про перерахування грошових коштів в сумі 15 000 грн. є недостовірним, сумнівним та підробленим. У доказі платіжне доручення від 15.03.2021 № 41620081 в полі «Кредит рах. № « вказано «516874*79». Однак, це не номер банківського рахунку, на який перераховуються кошти, а номер банківської платіжної картки. Більше того, даний номер не є повним, оскільки символом «*» замінено 8 цифр. Позивач не вказує, на чиє ім`я була емітована вказана картка, яким банком та на який строк дії. Крім того, платіжне доручення не містить відмітки банку про проведення дати операції, а також банківський операційний штемпель. При цьому, в наданій позивачем копії договору відсутнє посилання на номер банківського рахунку або номер картки, на яку необхідно кредитодавцю перерахувати кредит (а.с. 54-59).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2024 рокупозов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 102806826 від 29 липня 2021 року у загальному розмірі 56 865,01 грн. та судовий збір в сумі 3028 грн. У стягненні витрат на правову допомогу відмовлено (а.с. 67-71).

Не погодившись з рішенням суду, 24 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кірюшин А.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити в нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 101-107).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі доказів, які були надані позивачем до позовної заяви, проте, вказані докази були подані у паперових копіях. Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки наданих позивачем доказів. В результаті цього дійшов помилкових висновків щодо наявності правовідносин між позивачем та відповідачем, а також існування права вимоги позивача до відповідача.

Судом не було досліджено, яким чином відповідачу була надана пропозиція (оферта), і які істотні умови вона містила. Якщо такою пропозицією є анкета-заява на кредит 29.07.2021 № 102806826, то вказана паперова копія не містить жодного доказу її підписання, направлення та отримання. Із змісту копії анкети-заяви неможливо встановити її автора. Відтак, даний доказ не може бути достовірним та допустимим. Разом з тим, позивачем не надано докази, що відповідач здійснила наступні дії: зареєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, створила особистий кабінет, отримала пропозицію (оферту) та ознайомилася з нею, отримала електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором, ввела одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) кредитодавця, використала одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Зокрема, позивач не підтверджує, яким чином був надісланий позивачем та отриманий відповідачем такий ідентифікатор. Позивач не надав жодного доказу надсилання відповідачу на його номер телефону одноразового ідентифікатора. Більше того, позивач не вказує телефонний номер, на який було надіслано одноразовий ідентифікатор. В оскаржуваному рішення та в наданих позивачем доказах такий ідентифікатор відсутній.

Звертав увагу, що у відзиві на позовну заяву відповідачка стверджувала, що факт надання коштів у кредит належним та допустимими доказами не доведено, проте судом першої інстанції не надано даним доводам жодної оцінки.

Посилався на те, що належним та допустимим доказом підтвердження заборгованості є банківські виписки з рахунків позичальника, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Вказував, що спірним договором не передбачено нарахування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 30 днів.

Також, зазначав, що та обставина, що до кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, наданий позивачем витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги не може вважатися належним доказом наявності такої заборгованості (а.с. 101-107).

19 вересня 2024 року керівник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Ткаченко М.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якій остання просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, оскаржуване рішення залишити без змін (а.с. 125-128).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2024 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 29 липня 2021 року було укладено в електронній формі кредитний договір № 102806826 з ТОВ «МІЛОАН» на суму 15 000 грн., відповідач отримала кредит за договором від 29 липня 2021 року № 102806826, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем договору позики та отримання самої позики. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Копії договорів відступлення права вимоги підтверджують перехід всіх прав грошової вимоги за кредитним договором до позивача по справі.

Колегія суддів не в повній мірі погодиласьз таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 29 липня 2021 року ОСОБА_1 на сайті tengo.ua створила та заповнила анкету-заяву на кредит № 102806826, в якій зазначила свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефону та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту та щомісячний дохід. Надала також згоду, зокрема, щодо правил кредитування (а.с. 11).

Анкета-заява на кредит № 102806826 також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви № 102806826, зокрема про такі дії: заповнення заяви- 29.07.2021 12:08:22; автоматична перевірка - 29.07.2021 12:08:28; перевірка у базі кредитних історій - 29.07.2021 12:08:34; скоринг - 29.07.2021 12:08:34; перевірка у базі кредитних історій - 29.07.2021 12:08:40; скоринг - 29.07.2021 12:08:41; підтвердження зміни умов - 29.07.2021 12:16:55; обробка - 29.07.2021 12:17:02; підписання договору - 29.07.2021 12:18:24; обробка 29.07.2021 12:18:24, прийняття рішення по заяві - погоджено 29.07.2021. Крім того, анкета-заява на кредит № 102806826 містить погоджені умови кредитування, а саме: замовлена сума - 20 000 грн.; замовлений строк - 30 днів; погоджена сума - 15 000,00 грн.; погоджений строк - 30 днів; комісія за надання - 19,00 % одноразово; ставка процентів 2.00 % за кожен день користування (а.с. 11).

З договору про споживчий кредит № 102806826 від 29 липня 2021 року (далі - кредитний Договір, Договір), укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 , вбачається, що сторони уклали цей договір на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах ( а.с. 5-9).

Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній пунктом 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором ( пункт 1.1.).

Сума кредиту становить 15 000 грн. у валюті гривня ( пункт 1.2.).

Кредит надається строком на 30 днів з 29 липня 2021 року (строк кредитування) ( пункт 1.3).

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 28 серпня 2021 року (пункт 1.4.).

Комісія за надання кредиту становить 2 850,00 грн., яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово ( пункт 1.5.1.).

Проценти за користування кредитом - 9 000 грн., які нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2.).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом ( пункт 1.6.).

Тип процентної ставки - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього договору ( пункт 1.7.).

Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору в термін (дату), вказаний у п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною в п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених в п.2.3 договору (пункт 2.2.1.).

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору ( пункт 2.2.2.).

Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну(базову) встановлену п. 1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника ( пункт 2.2.3.).

Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3. кредитного договору № 102806826.

Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів ( послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства tengo.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. договору ( пункт 2.3.1.1.).

Пунктом 2.3.1.2 визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього договору.

Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (пункт 2.4.1.).

У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця ( пункт 4.2.).

Згідно пунктом 6.1 договору його укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Згідно з пунктом 6.3 Договору приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного Договору, Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому.

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору, та діє до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до Додатку № 1 сторонами визначений графік платежів за договором про споживчий кредит № 102806826 від 29 липня 2021 року (а.с. 9 зворот).

В Додатку № 2 до договору міститься паспорт споживчого кредиту № 102806826 (а.с.10).

На підтвердження підписання відповідачкою договору про споживчий кредит № 102806826 від 29 липня 2021 року до матеріалів позовної заяви додано довідку про ідентифікацію, згідно з якою ОСОБА_1 здійснила акцепт договору шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора « L41536» 29 липня 2021 року, який відправлено на номер телефону НОМЕР_1 ( а.с.12).

На підтвердження виконання ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за договором про споживчий кредит № 102806826 від 29 липня 2021 року, позивач надав копію платіжного доручення № 39467572 від 29 липня 2021 року про перерахування на рахунок 516874*79 коштів в сумі 15 000 грн. ( а.с. 12, зворот).

Також, позивачем була надана відомість про щоденні нарахування та погашення за період з 29 липня 2021 року до 29 грудня 2021 року(а.с. 13-14).

29 грудня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 29-12/2021-45, за умовами якого сторони погодили, що ТОВ «МІЛОАН» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 45 757 860 грн. 29 копі., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками (а.с. 17-19).

Відповідно до витягу з Додатку № 3 до Договору факторингу № 29-12/2021-45 від 29 грудня 2021 року ОСОБА_1 значиться в реєстрі боржників за договором про споживчий кредит № 102806826 в сумі 28 444,81 грн., з яких: 9 972,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 18 472,81 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 22).

Згідно положень умов договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», сторони погодили, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 23-25).

Відповідно до витягу з Додатку № 3 до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року ОСОБА_1 значиться в реєстрі боржників за договором про споживчий кредит № 102806826 в сумі 56 885,01 грн., з яких: 9 972,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 46 893,01 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 28).

Відтак, матеріалами справи підтверджуються обставини уступки права вимоги за договором про споживчий кредит № 102806826 на користь ТОВ «Коллект Центр».

Позивачем виконаний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 102806826 від 29 липня 2021 року за період з 29 липня 2021 року до 08 квітня 2024 року в сумі 56 865,01 грн. ( а.с. 16).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, 29 липня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 102806826 у формі електронного документу (а.с. 5-9).

Розділом 6 договору про споживчий кредит № 102806826 від 29 липня 2021 року, сторони узгодили порядок його укладення. Зокрема, передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

В пункті 6.2. вказано, що розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству.

Зі змісту договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора «L41536» 29 липня 2021 року о 13:18 год.

При цьому, позивачем надано до суду довідку про ідентифікацію, з якої вбачається, що ОСОБА_1 здійснила акцепт договору шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «L41536» 29 липня 2021 року, який відправлено на номер телефону НОМЕР_1 (а.с. 12).

Водночас, відповідачкою не спростовано факт належності їй номеру мобільного телефону, зазначеного у довідці, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор для підпису кредитного договору. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що представником відповідачки вказаний номер телефону зазначається в відзиві на позовну заяву та в клопотаннях, доданих до відзиву, поданих до районного суду, а також в первісно поданій апеляційній скарзі, як номер телефону ОСОБА_1 (а.с. 54-64, 77).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подані позивачем документи підтверджують факт укладення між сторонами договору про споживчий кредит № 1 липня 2021 року в електронній формі шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікаторомта наданням персональних даних відповідача.

Посилання представника відповідачки в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не укладала кредитного договору, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу нею на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідачки (відомості паспорта громадянина України, РНОКПП, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що у справі відсутні відомості про звернення відповідачки до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій і такі відомості у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відсутні.

Окрім того, посилання сторони відповідача на те, що неподання позивачем оригіналу електронного доказу, за відсутності обґрунтованих сумнівів у відповідності його паперової копії оригіналу, саме по собі не робить таку паперову копію неналежним доказом, оскільки сукупність наявних у матеріалах справи доказів, вказують, на укладення між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 102806826 від 29 липня 2021 року в електронній формі.

Таким чином, матеріалами даної справи підтверджено, що сторонами договору про споживчий кредит № 102806826 від 29.07.2021 року в належній формі було погоджено умови кредитування.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка посилалась також на те, що стороною позивача не доведено перерахування кредитних коштів у сумі 15 000 грн. ТОВ «МІЛОАН» відповідачу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за договором про споживчий кредит № 102806826 від 29.07.2021 року, позивачем надано копію платіжного доручення № 30467572 від 29 липня 2021 року про перерахування на рахунок коштів в сумі 15 000,00 грн. на кредитний рахунок 516874*79, отримувач ОСОБА_1 ( а.с. 12, зворот).

При цьому, стороною відповідача не надано до суду доказів (зокрема виписки з банківських рахунків відповідача) на підтвердження того, що кредитні кошти у сумі 15 000 грн. не надходили на банківський рахунок ОСОБА_1 .

Відтак, копія платіжного доручення № 30467572 від 29 липня 2021 року є належним доказом про отримання відповідачкою ОСОБА_1 коштів на виконання умов спірного договору.

Однак, відповідачка взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості, визначена позивачем сума заборгованості за кредитним договором № 102806826 від 29 липня 2021 року становить 56 865,01 грн., з яких 9 972,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 46 893,01 - заборгованість за відсотками ( а.с. 16).

Щодо посилань апелянта про те, що судом незаконно було стягнуто відсотки за користування кредиту після закінчення строку договору, а саме після 28.08.2021 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно укладеного між сторонами договору кредит у сумі 15 000,00 грн. було надано відповідачу строком на 30 днів до 28.08.2021 року.

При цьому п. 2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування.

Продовження, вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.).

Пунктом п. 2.3.1.2. договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору.

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 28.08.2021 року, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору.

Відтак, колегія суддів відхиляє вказані вище доводи апеляційної скарги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачкою своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 28.08.2021 року, відповідно, остання продовжила користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору.

Поряд з цим, системний аналіз положень п.п. 1.1 - 1.4 кредитного Договору щодо порядку та строку кредитування (30 днів), п.п. 2.2-2.4 кредитного Договору щодо пролонгації (60 днів + 60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 29 липня 2021 року та закінчився 29 грудня 2021 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного Договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

А тому, виконаний позивачем розрахунок заборгованості по сплаті процентів за період з 29 липня 2021 року до 08 квітня 2024 року суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про стягнення заборгованості в сумі 56 865.01 грн. помилковими.

При цьому, колегія суддів погоджується з розрахунком заборгованості виконаної за період з 29 липня 2021 року по 29 грудня 2021 року, з якого 9 972 грн. заборгованості за тілом кредиту та 18 472,81 грн. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню із відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача (а.с. 13-15).

Щодо стягнення процентів в іншій частині, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що відповідно до п.п. 1.1 - 1.4, 2.2 - 2.4 кредитного Договору про споживчий кредит № 102806826 від 29 липня 2021 року термін повернення кредиту (з урахуванням пролонгації) визначено з 29 липня 201 року до 29 грудня 2021 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 30 грудня 2021 року відповідно до п. 1.6, 2.3 договору відсутні.

Твердження відповідачки про те, що позивачем не доведено розміру заборгованості, оскільки не надано первинних бухгалтерських документів, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що матеріали справи містять достатньо доказів: договір про споживчий кредит, анкета-заява, довідка про ідентифікацію, паспорт споживчого кредиту, первинні фінансові документи (платіжне доручення 30467572 від 29.07.2021 року), договори факторингу, витяги з додатку № 3 до договорів факторингу, надавши оцінку яким, як кожному окремо, так і в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо підтвердження вищевказаного розміру заборгованості та не спростування його відповідачкою.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Враховуючи, що відповідач не надала до суду доказів на підтвердження виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит № 102806826 від 29.07.2021 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції вищевказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки районний суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, що судом апеляційної інстанції визнано помилковим, вказана помилка не може бути виправлена шляхом зміни оскаржуваного рішення районного суду, а відтак оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит № 102806826 від 29 липня 2021 року - 9 972,00 грн. заборгованість тілом кредиту та 18 472,81 грн. заборгованість за відсотками.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із пред`явленим позовом та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає стягненню судовий збір, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією від 19 квітня 2024 року (а.с. 45), у розмірі 1 514,60 грн. (50,02 % пропорційно до частини задоволених вимог) за розгляд справи районним судом.

Крім того, при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 633,60 грн. (а.с. 112). Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2271,90 грн. (1514.60 грн. х 150%) за розгляд справи апеляційним судом.

Поряд з цим, розподіляючи судові витрати, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в стягненні з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу і таку відмову сторони по справі не оскаржували. Відповідно, суд апеляційної інстанції не вправі погіршувати становище апелянта ОСОБА_1 , яка не оскаржувала таку відмову районного суду.

З огляду на положення частини 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 червня 2024 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () за договором про споживчий кредит № 102806826 від 29 липня2021 року - 9 972,00 грн. заборгованість тілом кредиту та 18 472 грн. 81 коп. - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () - 1 514 грн. 60 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) - 2 271 грн. 90 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

Г.М. Кирилюк