ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1613/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №404/5815/23 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Карпенко О.В.
секретар Матюха В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивачів адвоката Вишні Г.В. на ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.05.2024 (повний текст складено 23.05.2024, суддя в суді першої інстанції Акулов Є.М.) про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

у липні 2023 року позивачі звернулися до суду з позовом у цій справі, яким просили про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме перебування позивачів на утриманні батька, військовослужбовця - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Лиман Краматорського району Донецької області, для отримання одноразової грошової допомоги.

За підсудністю справу направлено з Кіровського районного суду м. Кіровограда до Чигиринського районного суду Черкаської області, ухвалою якого від 23.05.2024 відмовлено у відкритті провадження з підстав того, що у заяві не вказано про наявність спору з відповідачем. Законодавство України не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд відповідних справ за правилами ЦПК України в окремому провадженні, а не позовному, як у цій справі. Також суд зазначив, що справи в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядаються судом за місцем проживання заявника, яке в даному випадку знаходиться у м. Кропивницький.

Суд керувався приписами п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, яким передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивачів адвокат Вишня Г.В. подала 03.09.2024 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність ухвали нормам процесуального права, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує, що у даному випадку предметом судового розгляду є саме позовна заява, а не заява в порядку окремого провадження, що, враховуючи засади диспозитивності цивільного судочинства, самостійно обрано позивачем, як спосіб захисту, так як відповідач має заперечення стосовно відповідного юридичного факту. З цих підстав підсудність визначається за місцем проживання відповідача, яке відноситься до підсудності Чигиринського районного суду Черкаської області. Відмови судів у цій справі щодо розгляду справи по суті перешкоджають реалізації права позивача на судовий захист.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Предметом спору у даній справі за позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 є вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме перебування позивачів на утриманні батька, військовослужбовця - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Лиман Краматорського району Донецької області, для отримання одноразової грошової допомоги.

Позивачі у справі вважають, що даний факт не можливо установити у безспірному порядку в окремому провадженні, та він має встановлюватися судом за правилами позовного провадження.

При цьому ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином у цивільному судочинстві впроваджено принцип диспозитивності, згідно з яким сторони в процесі вільно розпоряджаються своїми матеріальними і процесуальними правами: представляти чи не представляти доказ, давати показання чи відмовитись від давання показань, заявляти клопотання чи ні, подавати скаргу чи не подавати тощо, включаючи право на примирення сторін у визначених законом випадках.

Частина 2 статті 19 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Відтак особа, яка вважає що її права порушено, має можливість звернутися до суду за захистом шляхом, зокрема, пред`явлення позову у порядку позовного провадження та може обґрунтовано очікувати на надання по суті судової оцінки її вимогам.

Одночасно, за приписами п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Врахувавши викладене вище, апеляційний суд констатує, що у даній справі суд першої інстанції передчасно прийшов до висновків про неможливість розгляду даної справи у порядку цивільного судочинства та, відповідно, про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, адже позивачі самостійно обрали належний, на їх думку, спосіб захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовної заяви, а не заяви в порядку окремого провадження, та суд має надати оцінку таким вимогам по суті, адже процесуальних перешкод для їх розгляду та вирішення не має.

Оскільки позивачі вважають, що наявний спір з приводу факту, який вони хочуть установити, вони правомірно подали саме позовну заяву.

Суд не має процесуальних повноважень надавати оцінку обставинам по суті доводів позивачів про наявність чи відсутність спору чи факту порушення їх права при вирішенні процесуального питання про можливість відкриття провадження у справі, та має вирішувати це питання при прийнятті рішення по суті .

З цих же підстав є помилковими висновки суду першої інстанції про те, що справи в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядаються судом за місцем проживання заявника, так як у даній справі подано саме позовну заяву, оскільки, як зазначає представник позивачів, відповідачка ОСОБА_4 категорично заперечує проти встановлення такого факту, оскільки це неминуче потягне зменшення розміру грошової компенсації в зв`язку з загибеллю її чоловіка. Відповідно, між сторонами наявний спір про право на отримання матеріальної компенсації, що не може бути вирішено в порядку окремого провадження. Встановлення такої обставини судом при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення зобов`яже суд залишити їх заяву без розгляду та змусить їх знову подавати такий же позов.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, з урахуванням встановлених у справі обставин, висновки суду першої інстанції не можна вважати правильними, адже вони незаконно перешкоджають отримати позивачам доступ до правосуддя для надання судом оцінки обґрунтованості позовних вимог до відповідача.

При цьому суд, вказавши в своїй ухвалі про те, що така заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, повинен роз`яснити стороні в порядку якого ж судочинства їй звертатися до суду: адміністративного, цивільного чи кримінального, або який є позасудовий порядок встановлення такого факту.

Також колегія суддів звертає свою увагу на те, що в позовній заяві дата народження відповідачки ОСОБА_4 зазначена ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому в інших матеріалах справи та з пояснень апелянта в суді апеляційної інстанції вбачається, що відповідачка у справі насправді 1980 року народження. Відповідно, суд першої інстанції з`ясовував її місце проживання саме за тією датою народження, що була вказана в позові і встановив, що така особа проживає в Чигиринському районі. Однак, даних про, де дійсно проживає ОСОБА_4 , але вже 1980 року народження у справі немає, що суду ще належить перевірити та, виходячи з цього, встановити територіальну підсудність даної цивільної справи.

Відповідно до положень п.3 ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Отже ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.05.2024 про відмову у відкритті провадження у даній справі слід скасувати з вищевказаних правових підстав, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.05.2024 про відмову у відкритті провадження у даній цивільній справі скасувати.

Матеріали даної цивільної справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 18.10.2024.

Суддя-доповідач

Судді