ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1310/24 Справа № 229/4416/21 Суддя у 1-й інстанції - Лебеженко В. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 229/4416/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

заявник - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2023 року, яке ухвалено судом у складі Головуючого судді Лебеженка В.О. та присяжних Дігун О.Ф., Свердло Л.В. у місті Дружківці Донецької області та повне судове рішення складено 20 жовтня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Заява обґрунтована тим, що 28 квітня 2007 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 .

З кінця 2007 до початку 2009 року вони разом проживали за місцем їх постійної реєстрації в АДРЕСА_1 .

На початку 2009 року, за сімейними обставинами, він був змушений повернутися до м.Бобровиця, Чернігівської області. З дружиною ОСОБА_2 він постійно підтримував зв`язок, переважно по телефону. Проте, в середині травня 2014 року зв`язок з його дружиною ОСОБА_2 обірвався. З цього часу місце її знаходження йому невідомо. Згідно останньої інформації, яку він отримав від дружини, вона проживала разом з донькою за місцем своєї реєстрації в АДРЕСА_1 та тимчасово не працювала.

З лютого 2019 року він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою необхідно йому для оформлення шлюбу з іншою жінкою та проведення можливого усиновлення разом, як подружжя.

Звернення до органів внутрішніх справ ніяких результатів не дало. За даними адресно-довідкового бюро обліків ГУНП Донецької області в Донецькій області інформація стосовно ОСОБА_2 відсутня. Також, про відсутність інформації стосовно його дружини ОСОБА_2 зазначено в довідці, яку надав Департамент міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції від 18.06.2020 року.

Згідно з повідомленням Краматорського районного управління поліції Відділу поліці №1 ГУНП в Донецькій області від 21.04.2021 року, розшуковими заходами місце

знаходження його дружини ОСОБА_2 встановити не вдалося,

на даний час триває досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000578 від 16.05.2016 року, за статтею 115 ч.1 КК України.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати безвісно відсутньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с.Веселе, Ясинуватського району, Донецької області, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 . Початком безвісно відсутності вважати 01 червня 2014 року.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його заяви, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам процессуального права та фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000578 від 16.05.2016 року, за ч. 1 ст. 115 КК України, на даний час триває, а тому надати ствердну відповідь про встановленя місця перебування ОСОБА_2 неможливо. Розшукові заходи тривають з 2016 року та проживання ОСОБА_2 на території російської федерації є лише однією із робочих версій слідства, яка не підтверджена доказами. При цьому, вважає таку версію безпідставною, адже відомостей про перетин державного кордону України ОСОБА_2 відсутні. Також, є інформація Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції про те, що рошук і підтвердження перебування ОСОБА_2 за межами України не проводився і інформація про неї відсутня.

Крім того, посилається й на те, що судом було безпідставно, за власною ініціативою, викликано та допитано у якості свідка ОСОБА_4 , яка працює слідчим СВ ВП №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_1 28 квітня 2007 року уклав шлюб з ОСОБА_5 (прізвище після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 ), актовий запис №25, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.4).

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначив, що з кінця 2007 до початку 2009 року він разом з дружиною ОСОБА_2 та їх спільною дитиною проживали за місцем їх постійної реєстрації в АДРЕСА_1 . На початку 2009 року за сімейними обставинами він був змушений повернутися до м.Бобровиця, Чернігівської області. Згідно останньої інформації, яку він отримав від дружини в травні 2014 року, вона проживала за місцем своєї реєстрації в АДРЕСА_1 та тимчасово не працювала.

З метою перевірки даної інформації, судом було витребувано з ГУ ДМС України в Донецькій області відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 .

Згідно інформації заст.начальника Управління-начальника відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області від 03.09.2021 №229/4416/21/21105/2021 за наявними обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області та згідно бази даних ЄІФС УМП ДМС України відомості щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні (а.с.26).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2016 року були внесені відомості за ч. 1 ст.115 КК України, номер кримінального провадження 0000578. Підставою для внесення відомостей стала заява ОСОБА_1 , в якій він просить встановити поштову адресу та теперішнє місце проживання його колишньої дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7об.).

02.06.2023 року судом був направлений запит до начальника ВП №1 Краматорського РУПГУНП в Донецькій області щодо надання інформації про результати досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.115 ч.1 КК України, номер кримінального провадження 0000578 (а.с.79).

Згідно інформації заступника начальника ВП начальника СВ ВП №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області від 08.06.2023 року №2759/202/02-2023, в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.115 ч.1 КК України, номер кримінального провадження 0000578, було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мешкають на території російської федерації. Досудове розслідування триває (а.с.80).

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона працює слідчим СВ ВП №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області. В її провадженні перебуває кримінальне провадження за ст.115 ч.1 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000578. Заявник ОСОБА_1 визнаний потерпілим по даному кримінальному провадженню. В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_2 на даний час є громадянкою рф та постійно мешкає на території російської федерації разом зі своєю донькою ОСОБА_7 . З нею був встановлений зв`язок через мессенджер. В ході бесіди ОСОБА_2 пояснила, що раніше вона разом з донькою мешкала в м.Донецьк, а після окупації в 2014 році вона разом з дитиною нелегально виїхала до російської федерації, де отримала російське громадянство. Державний кордон України вона не перетинала а потрапила до російської федерації через тимчасово окуповану територію Донецької області. На підтвердження цього факту ОСОБА_2 відправила фото, де вона зображена разом з донькою, тримаючи паспорт громадянки російської федерації на її ім`я. Також, вона повідомила, що не бажає спілкуватися зі своїм чоловіком і відмовилася назвати свою адресу проживання. Оскільки ОСОБА_2 відмовилася співпрацювати зі слідством, було прийнято рішення про направлення доручення до компетентного органу російської федерації, з метою отримання відповідних документів, однак воно не було виконано, у зв`язку з початком військових дій та розірванням дипломатичних відносин між Україною та рф. Разом з тим, в ході досудового розслідування був встановлений та допитаний свідок (родичка заявника), яка тривалий час підтримувала з ОСОБА_2 зв`язок та через мессенджер періодично спілкувалася з останньою. Цей свідок в ході допиту повідомила слідчому, що ОСОБА_2 разом з донькою з 2014 року перебувають на території російської федерації. Вона також впізнала їх по фотознімку, який надіслала ОСОБА_2 через мессенджер. Також, в ході досудового розслідування було встановлено, що батьки та близькі родичі ОСОБА_2 на даний час перебувають на тимчасово непідконтрольній Україні території, а тому допитати їх не представилося можливим. На даний час досудове розслідування триває, однак матеріали цього кримінального провадження евакуйовані. Також, свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 в ході бесіди повідомила їй, що в 2014 році вона разом з дитиною виїхала до російської федерації, де отримала російське громадянство. Державний кордон України вона не перетинала, а потрапила до російської федерації нелегально через тимчасово окуповану територію Донецької області.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання фізичної особи безвісно відсутньою відсутні. Звертаючись до суду с заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, заявник ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст.81 ЦПК України, не вказав жодного свідка з кола близьких родичів, друзів, спільних знайомих, співробітників, сусідів, тощо, які б могли надати свідчення в суді з приводу місця знаходження його дружини ОСОБА_2 та їх спільної доньки, не довів суду факт відсутності відомостей про дійсне місце перебування його дружини та доньки і неможливість отримати такі відомості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18) зазначено, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

За положеннями статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Отже, підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено поняття місця проживання, а саме: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає.

Таким чином, суд може визнати особу безвісно відсутньою за умови, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей, що вона проживає у своєму житлі, і місце її перебування має бути невідомим.

У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи та дату отримання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи.

Зазначена норма регулює правовідносини у разі їх невизначеності, яка викликана тим, що тривала відсутність громадянина у місці його постійного проживання за відсутності відомостей про його місце перебування зачіпає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, з якими він знаходиться у правових зв`язках.

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою, в якій зазначав, що його дружина ОСОБА_2 та їх спільна дитина проживали за місцем їх постійної реєстрації в АДРЕСА_1 , однак, в середині травня 2014 року зв`язок з його дружиною ОСОБА_2 обірвався та з цього часу місце її знаходження йому невідомо

Визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою необхідно йому для оформлення шлюбу з іншою жінкою та проведення можливого усиновлення разом, як подружжя.

Згідно із частиною 1 статті 307 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

На виконання вимог ч. 1 ст. 307 ЦПК України, судом першої інстанції витребувано з ГУ ДМС України в Донецькій області відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 та направлений запит до начальника ВП №1 Краматорського РУПГУНП в Донецькій області щодо надання інформації про результати досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.115 ч.1 КК України, номер кримінального провадження 0000578, а також допитано свідка - ОСОБА_4 , яка працює слідчим СВ ВП №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області та в її провадженні перебуває кримінальне провадження за ст.115 ч.1 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000578.

Інших осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом не встановлено.

Згідно інформації заст.начальника управління-начальника відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області від 03.09.2021 №229/4416/21/21105/2021 за наявними обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області та згідно бази даних ЄІФС УМП ДМС України відомості щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні (а.с.26).

Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що місцем постійного проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , не підтверджені належним доказами, тоді як, згідно ч.1 ст.43 ЦК України, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою, необхідна відсутність відомостей про місце її перебування в місті постійного проживання протягом одного року.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2016 року були внесені відомості за ст.115 ч.1 КК України, номер кримінального провадження 0000578. Згідно інформації заступника начальника ВП начальника СВ ВП №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області від 08.06.2023 року №2759/202/02-2023, в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.115 ч.1 КК України, номер кримінального провадження 0000578, було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мешкають на території російської федерації. Досудове розслідування триває (а.с.80).

Також, судом першої інстанції було допитано у якості свідка ОСОБА_4 , яка працює слідчим СВ ВП №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області та в її провадженні перебуває кримінальне провадження за ст.115 ч.1 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000578, яка підтвердила, що з ОСОБА_2 був встановлений зв`язок через мессенджер, й остання повідомила, що вона разом з донькою з 2014 року перебуває на території російської федерації, отримала громадянство російської федерації, не бажає спілкуватися зі своїм чоловіком і відмовилася назвати свою адресу проживання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доказів, у сукупності, не достатньо для того, щоб визнати ОСОБА_2 безвісно відсутньою.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні відомості про перетин державного кордону України, лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,(а.с.15), колегією суддів не приймаються, адже, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» інформація щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається в базі даних протягом п`яти років, тому такі відомості надані за період з 21.09.2016 року по 21.09.2021 року (станом на 14:20), а заявник ОСОБА_1 у своїй заяві вказує, що зв`язок з його дружиною обірвався в середині травня 2014 року. Більш того, з пояснення свідка встановлено, що ОСОБА_2 перетнула кордон нелегально, що, з огляду на проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у 2014 році було можливим, адже частина державного кордону України не була підконтрольною державі Україна, що є загальновідомим фактом.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 30 січня 2024 року.

Головуючий:

Судді: