Справа № 523/2484/23
Провадження №4-с/523/18/24
У Х В А Л А

"19" вересня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду міста Одеси, цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеси) Середюк В.О.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Тимошина Ю.В. звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця від 12 грудня 2022 року про накладення штрафу, якою просить:

- поновити строк оскарження постанови державного виконавця;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 12 грудня 2022 року про накладення штрафу.

В обґрунтування скарги представник ОСОБА_1 адвокат Тимошин Ю.В., зазначив, що в провадженні Суворовського районного суду м.Одеси перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Заочним рішенням суду від 29 квітня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме: з 26.02.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. 12 жовтня 2020 року державним виконавцем Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції України (м. Одеса) Костенко Артемом Петровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63238975. Однак, станом на сьогодні, ОСОБА_1 копію постанови державного виконавця не отримав, про наявність виконавчого провадження обізнаний не був. З червня 2017 року по листопад 2020 року ОСОБА_1 проходив службу за контрактом в 79 Окремій десантно-штурмовій бригаді Збройних Сил України, та відповідно не проживав за місцем реєстрації. В ході проходження військової служби отримував грошове забезпечення. З грудня 2020 року по грудень 2021 року перебував на обліку в Центрі зайнятості Центрального району та отримував виплати по безробіттю. З 29 березня 2022 року по теперішній час ОСОБА_1 мобілізований, проходить службу в лавах Збройних Сил України та отримує грошове забезпечення. Однак, станом на сьогодні державний виконавець не розшукав його як боржника, не повідомив про відкриття виконавчого провадження, не звернув стягнення на заробітну плату, чим допустив бездіяльність. яка спричинила невиконання заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2020 року у справі № 523/3136/20 по сплаті періодичних платежів - аліментів, а також така бездіяльність державного виконавця спричинили штучне утворення заборгованості по сплаті аліментів та, як наслідок, підстави для стягнення штрафу. До теперішнього часу він не отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від органу ДВС, проте дізнався про наявність виконавчого провадження від адвоката Тимошина Ю.В., який 05 січня 2023 року отримав відповідь на адвокатський запит з додатками у вигляді копій постанов постановлених у виконавчому провадженні.

Ухвалою судді від 09 лютого 2023 року прийнято скаргу до розгляду, відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, витребувано з Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження ВП № 6323897 з примусового виконання виконавчого листа №523/3136/20, виданого 25.08.2020 Суворовським районним судом міста Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн, на кожну дитину, щомісячно і досягнення дітьми повноліття.

23.07.2023 року на адресу суду з Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), на виконання ухвали суду, надійшли копії виконавчого провадження № 6323897.

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Тимошин Ю.В. не з`явилася. Матеріали справи містять заяву представника про розгляд справи у їх із скаржником відсутність.

Стягувач ОСОБА_2 та її представник адвокат Семенова О.Г. у судове засідання не з`явилися. Надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, також просили відмовити у задоволенні скарги, оскільки боржнику направляли копію постанови про відкриття провадження у справі, а також зазначила що державним виконавцем було направлено до оперативного командування «Південь» постанову про звернення стягнення на доходи боржника та прохання повідомити електронну адресу, але відповідь так і не надійшла. Самостійно боржник не повідомляє державному виконавцю адресу військової частини, з рапортом про відрахування з його доходів аліментів не звертався, добровільно сплачувати аліменти на утримання 4 дітей відмовляється.

Березівський відділ державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеси) не забезпечив явку свого представника до судового засідання, про час, дату та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про задоволення скарги.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення розглядаються за правилами Розділу VІІ ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною 2 статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У даному випадку, заявник ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця про накладення штрафу від 12.12.2022 року.

Разом із тим, матеріалами справи, зокрема копією наданого суду ВП №63238975, не підтверджується отримання (вручення) ОСОБА_1 оскаржуваної ним копії постанови державного виконавця про накладення штрафу від 12.12.2022 року.

За загальним правилом, поважними причинами визнаються такі причини або обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 456/2172/17, поважними причинами пропущення процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення скарги стає неможливим або утрудненим.

При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку для оскарження, з урахуванням доводів боржника і відповідно до приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, в тому числі щодо виконання судового рішення, як завершальній стадії судового розгляду. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У справі «Делькорт проти Бельгії», рішення від 07.01.1970, ЄСПЛ зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У рішенні «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (п. п. 50-51 і 69), ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав.

Відповідно до практики ЄСПЛ «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п. 1 ст. Конвенції, а відмова суду вирішувати фактичні обставини справи, які є значущими у вирішенні спору може спричинити порушення ст. 6 Конвенції («Терра Вонінген Б.В. проти Нідерландів» п. 53-55).

Водночас у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п. 41) зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

Отже, у кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення процесуального строку на оскарження дій, бездіяльності чи рішень державного (приватного) виконавця, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

При вирішенні питання поновлення процесуального строку суд, в тому числі, враховує баланс інтересів стягувача і боржника, а також враховує необхідність вирішення питання про те, якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права, закріпленими у Конвенції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є мобілізованим, та не перебуває за місце своєї реєстрації. Про наявність виконавчого провадження дізнався від адвоката Тимошина Ю.В., який 05 січня 2023 року отримав відповідь на адвокатський запит, разом із Інформацією про виконавче провадження, яка містила дані про постановлення оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, враховуючи подачу скарги до суду 08.02.2023 року, нетривалий період пропуску ОСОБА_1 строку на подання скарги, з моменту коли він дізнався про порушення його права, надання клопотання про поновлення строку з наведенням причин пропуску, суд вважає за необхідне надати перевагу принципу доступу до суду, визнавши поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду зі скаргою, та вбачає наявність передбачених законом підстав для його поновлення.

Одночасно, надаючи правову оцінку можливості розгляду скарги в порядку цивільного судочинства, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012 (провадження № 14-37цс21), згідно яких скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні частини другої статті 63 Закону № 1404-VIII, яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному частиною другою статті 74 цього Закону, тобто в порядку адміністративного судочинства.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що в провадженні Суворовського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа № 523/3136/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Заочним рішенням суду від 29 квітня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме: з 26.02.2020 року і до досягнення дітей повноліття.

12 жовтня 2020 року державним виконавцем Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції України (м. Одеса) Костенко Артемом Петровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63238975.

12 грудня 2022 року старшим державним виконавцем Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції України (м. Одеса) Середюк В.О. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 50% від загальної суми боргу. В обґрунтування штрафу виконавець посилається на наявність заборгованості по аліментам, що станом на 01.12.2020 рік становить 272 000 грн.

Скаржник ОСОБА_1 стверджує, що жодних постанов про відкриття виконавчого провадження та про накладення штрафу ним отримано не було.

Відсутність за місцем його реєстрації ОСОБА_1 та перебування його на військовій службі, у період з 25.05.2020 року по 27.06.2020 рік; з 17.08.2020р по 24.10.2020 рік, підтверджується Довідкою «Про безпосередню участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській області», виданої командиром військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24 січня 2023 року, вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією та перебуває на обліку в Інгульському районному територіальному центрі комплектування з 29.03.2022 року.

З наданої копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 6323897 з примусового виконання виконавчого листа №523/3136/20, виданого 25.08.2020 Суворовським районним судом міста Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, вбачається, що згідно супровідних листів Березівським міжрайонним відділом ДВС 12.10.2020 року було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження та ряд інших постанов на адресу боржника, а саме: АДРЕСА_1 . Постанова, що оскаржується про накладення штрафу від 12.12.2022 року, також була направлена відділом на вищезазначену адресу, згідно наявного супровідного листа.

Разом із тим, матеріли виконавчого провадження № 6323897 не містять підтвердження того, що боржником ОСОБА_1 було отримано будь-яку із вказаних постанов, не містять жодного документу на підтвердження також того, що боржник взагалі повідомлений про відкриття виконавчого провадження, та обізнаний про наявність виконавчого провадження № 63238975. Матеріали виконавчого провадження не містять і доказів фактичного направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, рекомендованим повідомленням.

В свою чергу, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з ст.55, ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 11Закону України "Про виконавче провадження"(далі - Закон № 1404-VIII) державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом п. 16 ч. 3ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України від 3 липня 2018 року №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", яким доповнено статтю 71 Закону № 1404-VIII частиною 14 наступного змісту:

"За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом третім цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону.

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Законом № 2475-VIII частину четверту статті 11 Закону № 1404-VIII викладено в такій редакції: «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Законом № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20 відсотків суми несплачених аліментів), за два роки (30 відсотків суми несплачених аліментів), за три роки (50 відсотків суми несплачених аліментів).

Відповідно до частини третьої статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а вразі виникнення спору - судом, й такі спори вирішуються за правилами цивільного судочинства.

При вирішенні скарги суд враховує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання, тому притягаючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф виконавець (державний чи приватний) зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання (постанова Верховного Суду від 23.05.2018 р. по справі №537/3986/16-а).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянувши справу № 420/5465/18 роз`яснив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання примусове виконання його відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин.

Із змісту скарги випливає, що скаржник не заперечує проти сплати аліментів, однак вважає що підстав для винесення державним виконавцем 12.12.2022 року постанови про накладення на нього штрафу не було, оскільки на дату винесення оскаржуваної постанови він не був обізнаний про виконавче провадження, тому як перебував на військовій службі та не знаходився за місцем проживання.

Для застосування частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VIII суд має встановити наявність такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та суму, з якою пов`язано визначення розміру штрафу.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 63238975 вбачається, що станом на 01.12.2022, у боржника ОСОБА_1 існує заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим документом, але як було встановлено судом, про наявність цієї заборгованості йому стало відомо лише 05 січня 2023 року, тому вмотивованого обґрунтування постанова про накладення штрафу не містить, отже штраф є безпідставним, незаконним, а відтак оскаржувана постанова про накладення на ОСОБА_1 штрафу підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно дост.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати поважними причини пропуску заявником строку на звернення до суду, та поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду із скаргою.

Скаргу боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеси) Середюк В.О. - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 12.12.2022, винесену старшим державним виконавцем Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеси) Середюк В.О., у межах виконавчого провадження ВП №63238975, про накладення штрафу на ОСОБА_1 в сумі 136 000 грн., тобто у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 24.09.2024 року.

Суддя: К.О. Далеко