Справа №443/721/24
Провадження №2/443/369/24
РІШЕННЯ

іменем України

16 жовтня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа територіальна громада села Юшківці в особі Ходорівської міської ради Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт належності ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 067651 від 10.12.1995 року, виданого Жидачівською районною державною адміністрацією на ім`я " ОСОБА_4 "; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , право на земельну частку (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради, площею2,14 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №067651 від 10.12.1995 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №067651 від 10.12.1995 року. Згідно довідки Ходорівської міської ради №29 від 12.04.2024 року, ОСОБА_4 дійсно постійно проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . По даних виконкому Ходорівської міської ради, у виконкомі Дев`ятниківської сільської ради, заповіту від ОСОБА_4 не посвідчувалось До дня смерті та на день смерті ОСОБА_4 , разом з нею проживав і був зареєстрований: ОСОБА_5 - чоловік. ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті дружини, ОСОБА_4 , вступивши в управління спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Зазначає, що крім ОСОБА_5 , спадкоємцями першої черги спадкування за законом були син покійної ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 , однак вони спадщину не прийняли у жоден із передбачених законом способів. Натомість, ОСОБА_5 проживав разом із дружиною на час відкриття спадщини, займався її похороном, вступив в управління та володіння спадковим майном, про відмову від спадщини він не заявляв, а тому на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вважався таким, що її прийняв, однак юридично не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №067651 від 10.12.1995 року, що він фактично успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_4 , але юридично не оформив своїх спадкових прав. Згідно довідки Ходорівської міської ради №31 від 12.04.2024 року, ОСОБА_5 постійно проживав та був зареєстрований один в с. Юшківці Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . У виконкомі сільської ради посвідчено заповіт ОСОБА_5 від 28.05.1997 року за №6 в користь сина ОСОБА_1 та онука ОСОБА_3 . ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті. Зазначає, що крім позивача, іншим спадкоємцем за заповітом був ОСОБА_3 , однак він спадщину не прийняв у жоден із передбачених законом способів, а тому його спадкова частка перейшла до нього. Він не заявляв про відмову від спадщини, вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому на підставі ст.549 ЦКУРСР 1963 року, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив своїх спадкових прав.

18.04.2024 року він звернувся в Жидачівську Державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус відмовив йому, у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), що знаходяться на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала дружині ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_5 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Також, ним самостійно виявлено певні розбіжності у правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть спадкодавця, а саме у написанні ім`я " ОСОБА_6 "-" ОСОБА_6 ".

За таких обставин вона вимушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 08.05.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 25.09.2024 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі керівника в строк до 11 жовтня 2024 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірену копію актового запису про шлюб ОСОБА_8 , зареєстрованої в с.Юшківці Жидачівського району Львівської області, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , зареєстрованого в с.Юшківці Жидачівського району Львівської області, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04.10.2024 року начальником Жидачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслано копію актового записумпро шлюб №4 від 13.05.1989 року.

Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якого просить у зв`язку із визнанням позову відповідачем розглянути справу без їх участі у підготовчому судовому засіданні. Позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити.

Відповідач - ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилася, 20.08.2024 року подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі.

Відповідач - ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явився, 20.08.2024 року подав заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі.

Представник третьої особи - Ходорівської міської ради Львівської області у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якого просить суд розглянути дану справу без участі їхнього представника.

Оскільки відповідачі визнали позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до запису акту про укладення шлюбу №4, 13.05.1989 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.66).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (а.с.9).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останній зареєстрований у АДРЕСА_2 , з 24.06.1983 року (а.с.6 на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим Дев`ятниківською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 10.01.1997 року (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №067651 від 10.12.1995 року (а.с.17).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №29 від 12.04.2024 року, ОСОБА_4 дійсно постійно проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . По даних виконкому Ходорівської міської ради, у виконкомі Дев`ятниківської сільської ради, заповіту від ОСОБА_4 не посвідчувалось До дня смерті та на день смерті ОСОБА_4 , разом з нею проживав і був зареєстрований: ОСОБА_5 - чоловік. ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті дружини, ОСОБА_4 , вступивши в управління спадковим майном у піврічний термін після її смерті (а.с.11).

Оскільки ОСОБА_4 , на випадок своєї смерті, заповіту не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що крім чоловіка покійної - ОСОБА_5 , спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 були діти покійної, син - ОСОБА_1 та дочка - ОСОБА_2 .

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Позивач та його сестра ОСОБА_2 спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийняли у жоден із передбачених законом способів.

Натомість чоловік покійної - ОСОБА_5 , спадщину за законом після смерті своєї дружини - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняв, оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75518149 від 22.01.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим Дев`ятниківською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 13.08.2003 року (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №067651 від 10.12.1995 року, що він фактично успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_4 , але юридично не оформив своїх спадкових прав (а.с.17).

За життя ОСОБА_5 , 28.05.1997 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Дев`ятниківської сільської ради, та зареєстрований в реєстрі за №6, згідно якого останній все своє майно заповів сину ОСОБА_1 та внукові ОСОБА_3 в рівних долях (а.с.15).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №31 від 12.04.2024 року, ОСОБА_5 постійно проживав та був зареєстрований один в с. Юшківці Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . У виконкомі сільської ради посвідчено заповіт ОСОБА_5 від 28.05.1997 року за №6 в користь сина ОСОБА_1 та онука ОСОБА_3 . ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті (а.с.14).

Судом також встановлено, що крім позивача та ОСОБА_3 , інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не було.

ОСОБА_3 , спадщину за заповітом після смерті свого дідуся - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у жоден із передбачених законом способів не прийняв, що підтверджується також поданою ним письмовою заявою (а.с.49).

Натомість син покійного - ОСОБА_1 , спадщину за заповітом після смерті свого батька - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично прийняв, оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75518153 від 22.01.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

З метою оформлення права власності на спадкове майно за заповітом, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №194/02-31 від 18.04.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його батька - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Дев`ятниківської сільської ради Стрийського району Львівської області, що належала дружині ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_5 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав і є спадковим майном.

Крім того, позивачем самостійно виявлено певні розбіжності у правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть спадкодавця, а саме у написанні ім`я " ОСОБА_6 "-" ОСОБА_6 ".

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Як вбачається із довідки Ходорівської міської ради №30 від 12.04.2024 року, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Юшківці Жидачівського району Львівської області та ОСОБА_4 , на яку виписано та зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №067651 від 10.12.1995 року, одна і та ж особа (а.с.19).

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами, достатньо стверджується факт належності ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 067651 від 10.12.1995 року, виданого Жидачівською районною державною адміністрацією на ім`я " ОСОБА_4 ", а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Предметом спору у даній справі є право на земельні ділянки (пай), які знаходяться на території Дев`ятниківської сільської ради Стрийського району Львівської області.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у серпні 2003 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 534 ЦК УРСР 1963 року визначає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_4 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №067651, зареєстрованого 10.12.1995 року, реєстраційний номер 211, площа земельної ділянки - 2,14 умовних кадастрових гектарів на території Дев`ятниківської сільської ради. Підстава для видачі сертифіката рішення ІІ сесії Дев`ятниківської сільської ради від 21.09.1994 року, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.02.2024 року (а.с.17).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_4 та ОСОБА_4 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), які знаходяться на території Дев`ятниківської сільської ради Стрийського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що відповідачі визнали позов та обставини, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 067651 від 10.12.1995 року, виданого Жидачівською районною державною адміністрацією на ім`я " ОСОБА_4 ".

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , право на земельну частку (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №067651 від 10.12.1995 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І. Сливка