Провадження №4-с/523/89/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліної С.С.,

за участю секретаря судового засідання Іванченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Суворовського ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Рябцевої Анни Дмитрівни, -

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Суворовського ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Рябцевої Анни Дмитрівни, в якій просить:

-Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рябцевої Анни Дмитрівни.

-Визнати протиправною та скасувати арешт карткового рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно постанови старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рябцевої Анни Дмитрівни від 19 червня 2024 року про арешт коштів боржника та відрахування коштів з даного рахунку

Скаргу обґрунтувано тим, що Старший державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рябцева А.Д. 19 червня 2024 року на підставі виконавчого листа порушила виконавче провадження ВП №75343362 стосовно стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частки вартості відчуженого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 259071,50 грн. а також судовий збір у розмірі 2975,20 грн., а всього 262046,70 грн.

Крім того, ОСОБА_3 19 червня 2024 року винесла постанову про арешт коштів боржника. На підставі цієї постанови його картковий рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заблокований.

ОСОБА_1 являється інвалідом 2 групи і більше ніде не працює, іншого доходу крім пенсії він не має. Розмір пенсії складає 2361 гривен, який є мінімальним прожитковим мінімумом, із якої він ще сплачує аліменти, відповідно виконавчого провадження №59137922, що знаходиться у Суворовському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В результаті ОСОБА_1 фактично позбавлений засобів існування.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

До суду від представника ОСОБА_1 адвоката Пятигорець В.І. надійшла письмова заява, яка міститься в матеріалах справи, в якій заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, також просив суд розгляд справи провести за його відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 450 ЦПК України суд проводить розгляд справи без участі державного виконавця та боржника, які про час та місце призначених судових засідань повідомлявся належним чином. Учасники процесу у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, їх неявка відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Частинами 1 та 2 статті 450 ЦПК України, передбачено, що скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Їх неявка, у разі належного повідомлення про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши матеріали скарги, суд вважає про те, що скарга є обґрунтованою, є доказаною, тому підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що старший державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рябцева А.Д. 19 червня 2024 року на підставі виконавчого листа порушила виконавче провадження ВП №75343362 стосовно стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частки вартості відчуженого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 259071,50 грн. а також судовий збір у розмірі 2975,20 грн., а всього 262046,70 грн.

Крім того, ОСОБА_3 19 червня 2024 року винесла постанову про арешт коштів боржника. На підставі цієї постанови його картковий рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заблокований.

ОСОБА_1 являється інвалідом 2 групи і більше ніде не працює, іншого доходу крім пенсії він не має. Розмір пенсії складає 2361 гривен, який є мінімальним прожитковим мінімумом, із якої він ще сплачує аліменти, відповідно виконавчого провадження №59137922, що знаходиться у Суворовському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В результаті ОСОБА_1 фактично позбавлений засобів існування.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Виконавчі дії - це заходи примусового виконання, перелік яких міститься в ст. 10 названого Закону, а саме: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1-2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, в редакції станом на час вчинення виконавчих дій, які оскаржуються, визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3. ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

При таких обставинах, скарга ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Суворовського ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Рябцевої Анни Дмитрівни підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.2,4,5,12,13,81,447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р., Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» №2658-III від 12.07.2001р., Національним стандартом №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою КМУ№1440 від 10.09.2003р., суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Суворовського ДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Рябцевої Анни Дмитрівни задовольнити.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рябцевої Анни Дмитрівни.

Визнати протиправною та скасувати арешт карткового рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно постанови старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рябцевої Анни Дмитрівни від 19 червня 2024 року про арешт коштів боржника та відрахування коштів з даного рахунку.

Копію ухвали направити сторонам по справі для відмова та виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.10.2024 року.

Суддя: Аліна С.С.