Справа № 522/903/24 Провадження № 2-з/522/338/24
УХВАЛА

17 жовтня 2024 року Суддя Приморського районного суду міста Одеси Ковтун Ю.І., дослідивши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з ним батьком, який проживає окремо,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з ним батьком, який проживає окремо, в якій просить: зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати ОСОБА_1 спілкування (контакт) з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного вівторка з 16.00 до 17.00 години шляхом відеозвязку за допомогою застосунків Viber, Telegram, WhatsApp, або програм «Zoom» / Skype; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19200 гривень та 1073 гривень судового збору.

15.10.2024 на адресу суду надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій просить:

- зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати щовівторка з 18:00 до 18:15 години онлайн-зустрічі ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом відеозв`язку за допомогою застосунків Viber, Telegram або Skype у присутності матері;

- зобов`язати ОСОБА_2 при перетині державного кордону України разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримувати попередню згоду ОСОБА_1 на виїзд дитини за кордон із завчасним повідомленням про країну прямування, адресу проживання, мету виїзду за кордон дитини та період часу перебування сина за межами України що будуть підтверджені необхідними для цієї ситуації документами.

Заява обґрунтована тим, що відповідачка ОСОБА_2 , на неодноразові прохання батька дитини ОСОБА_1 організувати дистанційний відеозв`язок із сином ігнорує його прохання, хоча має таку можливість. Наразі ОСОБА_1 проживає за кордоном і об`єктивно позбавлений можливості відвідувати сина особисто, однак має бажання спілкуватись зі своїм сином принаймні поки що дистанційно та брати участь у його вихованні, духовному і культурному розвитку тощо. Наразі будь яке спілкування між ОСОБА_1 та дитиною відсутні. Сторони не можуть досягнути домовленості щодо періодичності спілкування батька з сином, враховуючи ті обставини, що наявні на сьогодні, а саме - проживання ОСОБА_1 за кордоном. Жодних підтверджених обставин, які б давали підстави вважати, що його дистанційне спілкування з сином спричинить йому шкоду не існує. Зазначив, що в даному разі, питання які судом вирішуються при забезпеченні позову є співмірними із заявленим позовом, оскільки цим забезпеченням не вирішується спір по суті, а лише вживаються судом заходи, щодо можливості підтримання контакту дитини з батьком та на час вирішення спору по суті. Недовготривалі відеодзвінки батька з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню їх емоційних стосунків. Ця обставина відповідатиме законним інтересам як батька так і його сина, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 натякала на вивезення дитини за межі України. У такому разі, батько втратить будь-яку можливість на контакт з дитиною, оскільки відповідач знаходиметься поза межами України без нагляду органів опіки та піклування та виконавчої служби у разі необхідності застосування заходів впливу щодо відповідача. Тому, на час розгляду справи про визначення способів участі у вихованні дитини є необхідність встановити обов`язок для відповідача при перетині кордону з сином отримувати згоду батька, оскільки двоє батьків несуть спільну відповідальність за життя дитини.

17.10.2024 на адресу суду від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Чайковської Р.А. надійшли письмові заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких просить у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити. У запереченнях зокрема зазначає, що згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за замістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову вважає безпідставною, оскільки спір щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкування з ним батьком, який проживає окремо між сторонами у справі відсутній. Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач намагається у спосіб забезпечення позову фактично до ухвалення рішення у справі встановити графік зустрічей з сином. Також зазначила, що під час дії воєнного стану для виїзду за кордон дитини без одного із батьків довіреність другого із батьків не потрібна і позивач може вивезти дитину у безпечне місце.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступних висновків.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем, а саме щодо зобов`язання ОСОБА_2 забезпечувати щовівторка з 18:00 до 18:15 години онлайн-зустрічі ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом відеозв`язку за допомогою застосунків Viber, Telegram або Skype у присутності матері, призведе до фактичного вирішення спору по суті до розгляду справи. Таким чином, заява в цій частині задоволенню не підлягає.

В частині вимог щодо зобов`язання ОСОБА_2 при перетині державного кордону України разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримувати попередню згоду ОСОБА_1 на виїзд дитини за кордон із завчасним повідомленням про країну прямування, адресу проживання, мету виїзду за кордон дитини та період часу перебування сина за межами України що будуть підтверджені необхідними для цієї ситуації документами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову позивач посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 натякала на вивезення дитини за межі України та у такому разі, позивач втратить будь-яку можливість на контакт з дитиною.

Зазначений позивачем вид забезпечення позову фактично зводиться до заборони виїзду за кордон малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу батька ОСОБА_1 .

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19, 08 березня 2023 року у справі № 263/989/21, провадження № 61-16075св21.

Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні заяви і в цій частині.

Разом з цим, судом враховується і те, що починаючи із 24.02.2022 року в Україні на підставі Указу Президента України №64/2022, введено воєнний стан, а також те, що запропонований позивачем захід забезпечення позову може негативно вплинути на права дитини на відпочинок, лікування та оздоровлення або значно обмежити їх, що не відповідає принципу, визначеному ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини».

Керуючись ст. ст.149-154,157, 258, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з ним батьком, який проживає окремо, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Юлія КОВТУН