Справа № 128/1130/22
РІШЕННЯ

Іменем України

14 жовтня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Саєнко О.Б., при секретарі Кривоносі Д.О., без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з вищевказаною позовною заявою, яка умотивована тим, що 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. (далі - «третя особа») був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №29989 (далі - «виконавчий напис») про стягнення з ОСОБА_2 (17.09.2009 змінив прізвище на « ОСОБА_3 ») на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» (далі - «відповідач») заборгованості за кредитним договором № від 28.08.2007, укладеним між позивачем та АКіБ «Укрсиббанк» (далі - «кредитний договір»), право вимоги за яким перейшло відповідачу, на підставі договору факторингу 992/К від 16.11.2018.

Зазначає, що виконавчий напис перебуває на виконанні у приватного виконавця Тимощука В.В. (далі - «приватний виконавець»), виконавче провадження №65591387. У даному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 17.11.2018 по 01.03.2021 та сума заборгованості становить 974738,97 грн., що складається з: 974 238,97 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 0,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Вважає, що даний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки на сьогоднішній день, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», стягнення заборгованості на підставі виконавчих написі нотаріусів передбачено за нотаріально-посвідченими угодами. Для одержання виконавчого напису надається оригінал нотаріально-посвідченої угоди.

Тому вважає, що виникла підстава для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів).

Також вказує, що відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису не було надано засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості, що передбачено п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999.

Просить суд визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №29989, який був вчинений 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості, в розмірі 974 738,97 грн., таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 992,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

18.01.2024 поштою на адресу суду, надійшли заперечення директора ТОВ «Росвен Інвест Україна» Кашпрука М.Л. на клопотання про вирішення питання щодо розподілу судових витрат, в яких останній вказує, що позивачем окрім вимог по суті позову у позовній заяві заявлено ще і клопотання про стягнення з відповідача судових витрат, включаючи витрати на професійну правову допомогу у розмірі 30 000 гривень.

Вказує, що заявлений позивачем розмір на оплату витрат на правничу допомогу (30000 гривень), відповідач вважає явно завищеним та неспівмірним зі складністю справи, часу витраченого адвокатом на надання правничих послуг у цій справі, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи, а також необґрунтованим та непідтвердженим жодними доказами і заявленим всупереч порядку, встановленому ЦПК України.

Зазначає, що зважаючи на малозначність цієї справи, її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, реальний обсяг витраченого адвокатом позивача часу та наданих послуг, пов`язаних з розглядом цієї справи, за умови підтвердження їх надання відповідними та належними доказами, реальний розмір витрат позивача на надання йому професійної правничої допомоги мав виглядати так: консультація клієнта -0,5 год.; ознайомлення з документами -1,5 год.; підготовка та подання позовної заяви з додатками -3,5 год. Таким чином, загальний обсяг витрачений адвокатом часу на надання професійної правничої допомоги позивачеві пов`язаної з розглядом цієї справи мав складати не більше 5,5 год.

Вважає, що розумний та реальний розмір витрат позивача на надання йому професійної правничої допомоги пов`язаної з розглядом цієї справи, виходячи з 124,05 гривень за годину роботи та витрачених 5,5 годин, мав складати 682,27 гривень, тому просить суд у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат в частині відшкодування судових витрат на надання професійної правничої допомоги відмовити повністю.

30.09.2024 у судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Болманенко О.О. не з`явилися; попередньо, через канцелярію суду останні подали спільну заяву про розгляд справи у їх відсутності , позовні вимоги підтримуть у повному обсязі, просять їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Росвен Інвест Україна» Кашпрук М.Л. до судового засідання повторно не з`явився, по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином. Заяв про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. також до судового засідання не з`явився по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином. Заяв про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням наведеного, суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі.

Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 28.08.2007 між ОСОБА_2 та АКіБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), з якого убачається, що позивач отримав кредит у розмірі 40 000,00 доларів США (а.с.15-25).

18.03.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. видано виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №29989, згідно якого, пропонує стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 0 від 28.08.2007, укладеним з AT "УкрСиббанк". Право вимоги за Кредитним договором №0 від 28.08.2007 перейшло до ПАТ "Дельта Банк" на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, укладеного з AT «УкрСиббанк». В свою чергу ПАТ «Дельта Банк» відступив право вимоги за Кредитним договором №0 від 28.08.2007 згідно Договору № 992/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 16.11.2018 до ТОВ «Росвен Інвест Україна», в загальному розмірі 974 738,97 грн., з урахуванням витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису (а.с.14).

На підставі вищевказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В., 27.05.2021 відкрито виконавче провадження №65591387, з виконання виконавчого напису №29989 виданого 18.03.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість в розмірі 974 738,97 грн. (а.с.12-13).

Згідно копії довідки начальника СГІРФО Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області, судом убачається , що паспорт серії НОМЕР_1 від 19.12.2005, виданий СГІРФО Ленінського РВ УМВС України на ім`я ОСОБА_2 , знищений у зв`язку із зміною прізвища на « ОСОБА_3 » (а.с.33).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 756/7916/15-ц.

Із матеріалів справи судом установлено що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис в порушення вимог встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів безспірності заборгованості, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Тому, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного законодавства, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню, а вищевказаний виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 992,40 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви.

Щодо заперечення директора ТОВ «Росвен Інвест Україна» Кашпрука М.Л. на клопотання про вирішення питання щодо розподілу судових витрат на надання професійної правничої допомоги, суд зазначає таке.

Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представник позивача адвокат Хейніс О.Г. у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 гривень, в обґрунтування заявленої суми на надання правової допомоги представником позивача надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1031125 від 16.06.2022 (а.с.10); копію договору про надання правничої допомоги від 01.06.2022 (а.с.26-31) та копію квитанції до прибуткового касового ордеру №151/2022 від 07.06.2022 (а.с.32), відповідно до якого позивачем сплачено 30000 грн. за надання правової допомоги.

Крім цього, у позовній заяві представником позивача зазначено опис робіт (надання послуг), з якого судом убачається, що адвокатом Хейнісом О.Г. було надано ОСОБА_1 наступну професійну правничу допомогу: вивчення документів, для підготовки та написання позовної заяви, вартість послуги складає 8 000,00 грн.; підготовка та написання позовної заяви, підготовка додатків до позовної заяви, вартість послуги складає 20 000,00 грн.; надання усних консультацій клієнту, вартість послуги складає 2 000,00 грн., що в загальному розмірі становить 30 000,00 гривень (а.с.7-8).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/455/19.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії ) бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин четвертої, п`ятої та дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд вважає, що витрати на правову допомогу в загальному розмірі 30 000,00 грн. є не співмірними із складністю даної цивільної справи, наданим адвокатом Хейнісом О.Г. обсягом послуг, зокрема, даний спір для кваліфікованого адвоката є спором незначної складності. Крім того, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Також, матеріали даної справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а відтак, на переконання суду, адвокатом Хейнісом О.Г. було виконано незначний обсяг технічної та юридичної роботи щодо підготовки даної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 суд касаційної інстанції зазначив, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Визнаючи розмір судових витрат на надання професійної правничої допомоги суд вважає за необхідне виключити з опису робіт (надання послуг) суми (розміру) гонорару за надання професійної правничої допомоги витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, такі послуги як: надання усних консультацій клієнту, оскільки цю роботу адвокатом повинно було би бути зроблено під час вивчення документів, для підготовки та написання позовної заяви. Також, слід частково виключити витрати щодо підготовки та написання позовної заяви, підготовка додатків до позовної заяви, оскільки з матеріалів доданих до позову, убачається, що матеріали даної справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Таким чином, врахуючи складність справи, предмет спору, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, суд вбачає вимоги про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. є завищеними та такими, що не відповідають принципу співмірності, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення витрат на правничу допомогу та стягнення з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошові кошти в розмірі 10 000 гривень.В іншій частині вимог позивача про стягнення з відповідача у рахунок повернення понесених витрат на правову допомогу адвоката слід відмовити.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.137, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ,- задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18.03.2021, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за №29989 щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором №0 від 28.08.2007, в загальному розмірі 974 738,97 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (бульвар Вацлава Гавела, 6, м. Київ, 01124, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , кошти у рахунок повернення понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 (десяти тисяч) гривень.

В інший частині вимог ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» у рахунок повернення понесених витрат на правову допомогу адвоката відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (бульвар Вацлава Гавела, 6, м. Київ, 01124, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , у рахунок повернення сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992,40 гривень (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олена САЄНКО