Справа № 405/6152/24
Провадження №2-о/405/183/24
У Х В А Л А

11 вересня 2024 року Суддя Ленінського районного суду м.Кіровограда Іванова Л.А., при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління пенсійного забезпечення Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заявник ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з заявою, в якій (заяві) просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що рік видачі наказу 1999, замість 1998 року, у записі під № 20 її ( ОСОБА_1 ) трудової книжки НОМЕР_1 зазначено помилково. Вважати дату видачі наказу № 15 у записі під № 20 трудової книжки НОМЕР_1 , 04 вересня 1998 року.

Дослідивши вказану заяву та додані до неї матеріали в порядку вирішення питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Зокрема, порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 Розділу IV ЦПК України.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення.

Крім того, відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Окрім того, відповідно до п.п.3, 12 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.137 ЦПК (ст.175 ЦПК в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017), так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.274 ЦПК ( 1502-06 ) (ст.318 ЦПК в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017). Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.139 ЦПК (ст.185 ЦПК в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017)постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

При розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Так, звертаючись до суду з зазначеною заявою заявник просить встановити юридичний факт, а саме, факт невідповідності запису № 20 в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 щодо року наказу про працевлаштування, зазначивши 04 вересня «1998» року, замість зазначеного 04 вересня «1999» року.

При цьому, на обґрунтування зазначеного в заяві, заявник вказала, що з досягненням пенсійного віку вона звернулася до Управління пенсійного забезпечення ГУ Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за призначенням пенсії за віком, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26 серпня 2024 року № 13, яке вона отримала 2 вересня 2024 року, їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. За даними трудової книжки, їй не враховано період роботи з 05.09.1998 року по 01.09.1999 року.

Встановлено, що рішенням ГУ ПФУ в Львівській області № 13 від 26.08.2024, долученого до заяви про встановлення факту, - відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Рішення мотивоване тим, що необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 31 рік. Страховий стаж особи становить 29 років 08 місяців 05 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 05.09.1998 по 01.09.1999, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 03.07.1983, оскільки дата в підставі на прийняття (04.09.1999) суттєво відрізняється від дати прийняття. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку, визначену Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з 01.01.2027 по 31.12.2027 включно від 24 до 34 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Дата з якої особа набуде право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 12.08.2027. Роз`яснено, що після повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто. Відповідно до статті 105 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» рішення про відмову у призначення пенсії по віку може бути оскаржене відповідно до законодавства про звернення громадян, а також у судовому порядку.

Тим самим, у разі незгоди з зазначеним рішенням ГУ ПФУ в Львівській області № 13 від 26.08.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком, заявник має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, яким є територіальне Управління Пенсійного фонду України, так само заявник має право оскаржити таке рішення до Пенсійного фонду України.

Крім того, суд зауважує, що в порушення вимог ст. 318 ЦПК України, заявник у поданій до суду заяві не зазначила з якою метою їй необхідно встановити юридичний факт; не обґрунтувала з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, а так само, не приєднала до заяви довідку організації, якою внесені відповідні записи до трудової книжки про неможливість внести до неї відповідні виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Слід також зауважити, що залишення заяви без руху не є обмеженням права заявника на доступ до правосуддя з огляду на усталену практику Європейського суду з прав людини. Встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст.294, 318, ч. 1 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління пенсійного забезпечення Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про встановлення факту, що має юридичне значення, - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення заявнику ухвали.

Запропонувати заявнику в установлений строк виправити зазначені в мотивувальній частині ухвали недоліки заяви, а саме:

зазначити з якою метою їй (заявнику) необхідно встановити юридичний факт;

обґрунтувати з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт;

долучити до заяви довідку організації, якою внесені відповідні записи до трудової книжки про неможливість внести до неї відповідні виправлення.

Усунення зазначених недоліків заяви передбачає подання заяви в новій редакції.

В разі невиконання вказаних вимог заява буде вважатися неподаною і повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова