Справа № 452/62/24
Провадження № 2/455/187/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2024 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Пошивака Ю.П.,

секретар судового засідання Бобельська Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №452/62/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

03.01.2024 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Куцалаба Г.В. звернулася до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.01.2022 року у справі №455/1438/21 шлюб, зареєстрований 15.11.2003 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

За час перебування у шлюбі сторонами було набуто спільне майно, а саме 27.05.2006 року згідно договору купівлі-продажу Р №510 за їхні спільні кошти придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, вважає за доцільне здійснити визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ними право власності по частці на вказане майно.

Просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частки на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат та кухні, житловою площею 46,5 кв.м, загальною площею 75,4 кв.м, припинивши право власності ОСОБА_2 на цілу частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя із заявою про забезпечення позову передано за територіальною юрисдикцією на розгляд Старосамбірського районного суду Львівської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2024 року справу розподілено судді Пошиваку Ю.П.

Ухвалою судді від 31.01.2024 року прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 09 годину 30 хвилин 12.03.2024 року.

Ухвалою суду від 31.01.2024 року у задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Куцалаби Г.В. про забезпечення позову у цивільній справі відмовлено.

23.02.2024 року до суду надійшов від відповідача ОСОБА_2 відзив на позовну заяву, в якому він посилався на те, що під час спільного подружнього життя з позивачкою, він згідно договору купівлі - продажу від 27.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Сиваком М.І., придбав квартиру у АДРЕСА_2 , загальною площею 81,2 кв.м., житловою площею 45.0 кв.м у громадянки ОСОБА_3 , жительки АДРЕСА_3 за 2000,00 євро. У пункті 3 даного договору купівлі - продажу квартири зазначено загальна вартість квартири згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 10675737 виданого Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації від 18 травня 2006 року, реєстраційний номер № 822244 становить 500,00 грн. А у пункті 4 вищезазначено договору визначено продаж зазначеної квартири визначається за ціною 500,00 грн., які продавець отримав готівкою в повній сумі у день укладення даного договору, хоча квартира була ним придбана за ринковою ціною. Дана сума обумовлена в договорі купівлі-продажу квартири з метою зменшення сплати податкових платежів. Оскільки він працював на час купівлі квартири на посаді лісника Дністрянського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс» і його заробітна плата була невисокою, його рідна сестра ОСОБА_4 перебуваючи на заробітках в Італії через водія міжнародних маршрутних перевезень передала йому кошти в розмірі 2000,00 євро на купівлю двохкімнатної квартири у АДРЕСА_2 про це, також було відомо позивачці. На момент купівлі - продажу даної квартири позивач ОСОБА_1 перебуваючи в зареєстрованому шлюбі та здійснювала догляд за дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення трьохрічного віку. Позивачкою ОСОБА_1 до позовної заяви долучено висновок про вартість майна, складеного на підставі звіту про оцінку майна, проведеного належним суб`єктом оціночної діяльності від 06.11.2023 року, ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме: квартири АДРЕСА_1 становить 367 500, 00 гривень. що по курсу Національного Банку України 1 дол. США 38,12 грн. станом на 22.02.2023 року складає 9671 доларів США. Одна друга ідеальної частки по ринковій вартості квартири складає 4 835,00 дол. США, оскільки позивач разом з неповнолітніми дітьми знаходиться на території Польщі в телефонній розмові зі мною повідомила йому про те, що він зобов`язаний оплатити 10 000,00 доларів США компенсації за 1/2 частки даної квартири. З позовними вимогами не згідний та просить відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 12.03.2024 року підготовче засідання відкладено на 11 годину 00 хвилин 09.04.2024 року.

Ухвалою суду від 09.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 годину 00 хвилин 01.05.2024 року, який відкладено на 15 годину 00 хвилин 18.06.2024 року, яке неодноразово відкладено.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Її представник адвокат Куцалаба Г.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Бущак Р.Є. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючи на відзив в позовній заяві. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бущак Р.Є. просив взяти до уваги різницю між площею в реєстрі речових прав та в Бюро технічної документації. Додав, що позивачка ОСОБА_1 перебуваючи у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 доходів не мала, тому не могла взяти участь у придбанні квартири. Вартість майна вказана в договорі купівлі-продажу квартири була такою, щоб знизити сплату податків.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що відповідач є її братом. В 2004 році вона лишила дітей на маму і поїхала на заробітки в Італію. В місяць вона заробляла 1200 євро. Близько 800-1000 євро вона відкладала. Її брат ОСОБА_2 у 2004 році попросив, щоб вона позичила йому 2000 євро на квартиру. В 2006 році вона передала в Україну бусом гроші. Позивачка ОСОБА_1 знала про те, що вона позичила їм гроші. Кошти їй повернули до 31.12.2006 року. В 2007 році вони перейшли жити на квартиру в с.Стрілки. Окрім того, двоюрідна сестра її мами ОСОБА_6 була хвора і переїхала до її мами. Відповідач ОСОБА_2 допомагав її доглядати. Коли вона померла, то позивачка ОСОБА_1 оформила дарчу на себе в АДРЕСА_4 , де жила ОСОБА_7 .

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися 15.11.2003 року, зареєструвавши шлюб у с.Стрілки Старосамбірського району Львівської області, актовий запис №24, який рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.01.2022 року був розірваний (а.с.9-11).

Від спільного подружнього життя мають дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.55-56).

Також встановлено, що 27.05.2006 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Сиваком М.І. відповідач ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Квартира загальною площею 81,2 кв.м, житлова площа 45,0 кв.м (а.с.57).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №349769453, сформованої 10.10.2023 року, за ОСОБА_2 27.06.2006 року зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру двокімнатну квартиру, загальною площею 81,2 кв.м, житлова площа 45,0 кв.м., матеріали стін цегла, кімнат 2, кухонь 1, яка розташовані в АДРЕСА_2 (а.с.12).

Згідно копії інвентарної справи на квартиру АДРЕСА_1 , обмірами встановлено, що фактична площа квартири складає 75,4 кв.м. при обстеженні квартири площа змінена за рахунок побудови печей та внутрішнього перепланування та переобладнання приміщень (а.с.164- 179).

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Судом достовірно встановлено, що спірна квартира придбана сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю, подружжя мало спільний бюджет на час набуття у власність спірного майна, домовленості про відступлення від рівності часток у спільній власності між ними не було.

Таким чином, оскільки майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , були придбані відповідачем у 2006 році, тобто, на час перебування сторін у шлюбі, вказане майно входить до складу спільної сумісної власності сторін.

Підстав для відступу від засад рівності частки подружжя у спільній сумісній власності (ст.70 СК України) суд не знаходить. Покликання відповідача ОСОБА_2 на те, що він мав значний рівень заробітку, останній забуває, що згідно ч.2 ст.60 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Отже, всі доходи сторін, отримані ними за період спільного проживання однієї сім`єю, є їх спільною сумісною власністю, в тому числі і заробітна плата відповідача. Тому доводи сторони відповідача про необхідність відступу від засад рівності часток подружжя є надуманими та безпідставними.

З урахуванням всіх досліджених у справі доказів суд вважає, що спірне нерухоме майно було набуте подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, отже, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.

Щодо посилання сторони відповідача на різницю між площею в реєстрі речових прав та Бюро технічної інвентаризації, то суд керується інформацією з реєстру речових прав. Різниця в площі не впливає на те, що майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу.

Суд звертає увагу, що після набуття частки у вищенаведеному майні, сторони спільно володітимуть рівними частками у квартирі, незалежно від дійсної її площі. Відтак, розбіжність у документах щодо площі спірної квартири не вплине на правовий режим спільної сумісної власності сторін на квартиру АДРЕСА_1 .

У частині другій статті 328 ЦК України передбачено презумпцію правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, зокрема, якщо інше прямо не випливає із закону. Інше передбачене статтею 60 СК України, згідно з якою будь-яке майно, набуте за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 595/324/17). Тому саме на відповідача закон покладає обов`язок спростувати презумпцію спільної сумісної власності щодо квартири АДРЕСА_1 , набутої у шлюбі та зареєстрованої за ним, що жодним чином не порушує презумпцію правомірності права власності на це майно.

Щодо заперечень відповідача ОСОБА_2 про застосування презумпції правомірності набуття права власності, то суд звертає увагу на таке.

Аргумент сторони відповідача про те, що квартири АДРЕСА_1 придбана за власні кошти відповідача, суд відхиляє, оскільки не має підстав для оцінки відомостей на підтвердження заперечень відповідача про позику ним у 2006 року 2000 євро у своєї сестри - ОСОБА_4 на придбання квартири вартістю, згідно договору купівлі-продажу - 500,00 гривень, оскільки відповідач ОСОБА_2 не довів використання вищевказаної позики в сумі 2000,00 євро на придбання саме квартири.

А відтак, відповідачем ОСОБА_2 не доведено факту придбання квартири за його особисті кошти та не спростовано презумпцію спільної сумісної власності на цей об`єкт, а покази свідка - сестри відповідача, не можуть бути єдиною основою для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя.

Окрема вимога позивачки ОСОБА_1 припинити право спільної сумісної власності задоволенню не підлягає, оскільки така є неефективним способом захисту, а задоволення вимоги про поділ квартири як спільної сумісної власності шляхом визнання за сторонами права власності на її частину за кожним саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт.

Вказане знайшло своє відображення у висновках, викладених у постанові ВП ВС від 23.01.2024 року по справі №523/14489/15-ц.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між ними.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1837,58 гривень.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 60,63, 70, 71 СК ЗК України, ст. 372 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов- задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно, визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в рівних частках, по 1/2 частині за кожним, право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Старий Самбір Львівської області, жительки АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1837 (одна тисяча вісімсот тридцять сім) гривень 58 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Дата складання повного судового рішення 18.10.2024 року.

Суддя Пошивак Ю.П.