Справа № 352/1783/24
Провадження № 2/352/613/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Еліт фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.

14.06.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Еліт фінанс" звернулося до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 22.01.2018 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 39,99 % річних. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, розмірах і порядках нарахування. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти.

20.12.2021 року між AT «АЛЬФА-БАНК» та TOB «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 22.01.2018 року, укладеним між AT «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем.

Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.12.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 61 923,68 грн.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати.

ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи.

Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, до суду надіслав заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач скористався правом на подання відзиву по справі, у якому заперечує щодо вказаного позову, з мотивів безпідставності та необґрунтованості, вважає його таким, що не підлягає до задоволення. Зазначає, що позивачем на підтвердження укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії надано в якості доказу оферту на укладення угоди про надання кредиту, яка в свою чергу є лише пропозицією на кладення договору, тоді як підтвердженням укладення договору має бути акцепт пропозиції, який позивачем не надано. Окрім цього, вказує на те, що позивачем не було надано суду доказів направлення письмового повідомлення відповідачці про відступлення права грошової вимоги, що на думку представника відповідача, свідчить про відсутність з боку позивача вчинення вказаних в законі або договорі обов`язків, також зазначає про відсутність доказів передачі кредитором реєстру боржників за кредитним договором. Вважає розмір заборгованості відповідача перед позивачем необґрунтованим, оскільки розрахунок останньої вчинений односторонньому порядку позивачем, до того ж відсутні посилання на приналежність до конкретного кредитного договору в виписці по рахунку та розрахунку заборгованості позивача, а документами, які б підтвердили наявність або відсутність заборгованості відповідача перед позивачем є документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які позивачем до позову не надані. Зауважує, що рішенням Тисменицького районного суду від 26.03.2024 року ОСОБА_2 визнано солідарним боржником за грошовими зобов`язаннями, в тому числі за вказаним договором. Тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Зачепіло З.Я. до суду надіслала клопотання, в якому просить суд судове засідання здійснювати без її участі та участі відповідача. Аналогічне клопотання надіслано до суду відповідачем ОСОБА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Жодних клопотань від нього на адресу суду не надходило.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 28.06.2024 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 02.09.2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 .

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оскільки сторони в судове засідання на 21.10.2024 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 5 ст.268 ЦПК України зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 22.01.2018 року між АТ «Альфа Банк» та відповідачем, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлюваної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 39,99% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн(а.с.5).

За умовами п.2 договору банк відкриває ОСОБА_1 рахунок та випускає кредитну картку строком дії на 3 роки з моменту її випуску (а.с. 5).

Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної лінії та відкриття відновлювальної кредитної лінії відповідач отримав, про що 22.01.2018 року зазначив свій підпис в графі «Підпис клієнта»(а.с.5).

Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами, зокрема підписом ОСОБА_1 власноручно.

У паспорті споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 22.01.2018 року, зазначаються інформація та контактні дані кредитодавця, тип кредиту: кредитування рахунку, мета отримання кредиту споживчі цілі, строк кредитування: 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору, максимальна сума кредиту: 200 000 грн, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (процентна ставка 39,99% річних, тип процентної ставки - фіксована, строк сплати платежу до 24 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття картки); порядок повернення кредиту (щомісячно, не менш ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5%, від суми заборгованості, мінімум50 грн); додаткова інформація , інші важливі правові аспекти, зокрема, зазначено: що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту (а.с.5зв).

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку за період з 22.01.2018 року по 05.02.2024 року (а.с.16-20).

20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС " було укладено договір факторингу №4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС " набуло статусу кредитора за кредитним договором від 22.01.2018 року, укладеним між АТ "Альфа-Банк" та відповідачем(а.с.06-10).

Згідно п. 2.2 договору факторингу, визначено право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників від 20.12.2021 року до договору факторингу №4 від 20.12.2021 року (п.1) між АТ «АльфаБанк» як клієнта та ТзОВ «ФК ЕЛІТ ФІНАНС», як фактора, клієнт передав, а фактор отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений у Додатку №1-1 до договору(а.с.14).

Відповідно до Додатку №1-1 договору факторингу №4 від 20.12.2021 року право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за договором №ССNG-630841275 від 22.01.2018 року перейшло до ТзОВ «ФК ЕЛІТ ФІНАНС» в загальній сумі 61923,68 грн, з яких: 52543,70 грн заборгованість за основною сумою боргу, 9379,98 грн. - заборгованість за пенею/штрафом/неустойкою на дату укладення договору факторингу (а.с.11-13).

Як вбачається із розрахунку заборгованості, поданого позивачем, відповідач ОСОБА_1 частково сплачувала заборгованість на погашення кредиту та за відповідачем станом на 20.12.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 61 923,68 грн (а.с.21).

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Щодо форми правочину.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Щодо строку укладення договору.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

При цьому строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору.

У разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Таку позицію висловив ВС у постанові від 03.06.2020 року в справі № 569/13606/17-ц.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Щодо належного відповідача.

У відповідності до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

VІ. Висновки суду.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 22.01.2018 між ПАТ «Альфа Банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

На підтвердження своїх доводів позивачем до матеріалів справи долучено оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 і ПАТ «Альфа Банк» 22.01.2018.

Таким чином, ОСОБА_1 , підписавши оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, та банк, прийнявши пропозицію (акцепт) укласти угоду, фактично уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії № ССNG -630841275.

Як вбачається з виписки по рахунку за кредитною карткою, згідно договору №630841275, відповідач активно користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість на погашення кредиту.

Досліджені судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, а також неналежне виконання нею умов договору.

Крім того, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що не оспорювання кредитного договору, часткове його виконання, відповідно до ст.204 ЦК України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору.

Стосовно твердження представника відповідача про ненадання позивачем належних доказів, які б підтвердили наявність чи відсутність заборгованості відповідача, а саме первинних бухгалтерських документів, суд зазначає, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.04.2019 року у справі № 461/10303/15, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписка є первинним документом, що підтверджує рух коштів на рахунку, про що зроблено висновок в постанові Верховного Суду №200/5647/18 від 16.09.2020.

Щодо твердження представника відповідача стосовно неповідомлення ОСОБА_1 про відступлення банком права вимоги іншому кредитору та ненадання доказів передачі кредитором реєстру боржників суд вказує, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається представник відповідача у відзиві не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Окрім цього, згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021 року до договору факторингу №4 від 20.12.2021 року АТ «Альфа-банк», як клієнт, передав фактору, яким є ТОВ «Еліт фінанс», а фактор отримав право вимоги до боржників згідно з реєстром боржників клієнта від 20.12.2021 року у загальній кількості 8951 боржник. Відповідно до додатку 1-1 до договору факторингу за №4 від 20.12.2021 в тому числі було передане і право вимоги до відповідача.

Щодо доводів відповідача про те, що позика є спільним обов`язком подружжя відповідача та чоловіка ОСОБА_2 , суд зазначає, що позивач, як кредитор, на підставі принципу диспозитивності цивільного процесу та положень ст. 543 ЦК України на власний розсуд визначає до кого саме із солідарних боржників він бажає пред`явити свої вимоги, і незалучення до участі у справі всіх можливих солідарних боржників не є підставою для відмови у задоволенні у позову.

Відповідно до постанови Великої палати Верховного суду від 30.06.2020 року у справі№ 638/18231/15-ц при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Відтак, з огляду на встановлений рішенням суду від 26.03.2024 року солідарний обов`язок перед кредитором позичальниці та її колишнього чоловіка, який є третьою особою у даній справі, кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

Подібні позиції викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №1519/2-3165/11.

Таким чином позивач скористався своїм правом та предявив позов до ОСОБА_1 .

В той же час, відповідно до умов кредитування з використанням платіжної картки її строк дії становить 3 роки, проте, із наданого позивачем розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» нараховано відповідачу заборгованість за період з 22.01.2018 року по 20.12.2021 року (а. с. 16).

Позивачем не надано суду доказів перевипуску картки відповідачу, а відтак суд вважає, що кінцевий строк кредитування у справі становить до 21.02.2021 року, що відповідає строку дії картки, тому заборгованість нарахована поза межами строку дії договору, що суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) згідно якого виплату процентів у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За таких обставин суд вважає, що позивачем доведено наявність заборгованості відповідача згідно розрахунку заборгованості станом на 21.01.2021 року, як дати закінчення строку дії картки, в сумі 43 386,37 грн.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано власного розрахунку на спростування суми заборгованості станом на 21.02.2021 року.

Таким чином позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 386 грн 37 коп.

VІІ. Судові витрати.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 121,55 грн сплаченого ним судового збору.

Крім того, частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 7100 гривень, суд зазначає, що враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій обгрунтованості та пропорційності витрат з урахуванням ціни позову, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткової відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх обгрунтованість та пропорційність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

На підставі наведеного, ст.ст. 525, 526, 610, 611, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 89, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов товаритсва з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія" ЕЛІТ ФІНАНС" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова Компанія" ЕЛІТ ФІНАНС " заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 386 (сорок три тисячі триста вісімдесят шість) грн 37 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова Компанія" ЕЛІТ ФІНАНС " понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2121 (дві тисячі сто двадцять одну) грн 55 коп. та 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " ЕЛІТ ФІНАНС ", вул. Солом`янська,2, м. Київ, 03035, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення складене у повному обсязі 21.10.2024 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.