ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2289/23Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М.
Провадження № 22-ц/817/836/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Сович Н.А.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Худої Ірини Романівни на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 червня 2024 року, ухвалене суддею Іванченко А.М. у цивільній справі №606/2289/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням та стягнення частини позичених коштів в порядку зворотної вимоги (регресу) з іншого подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який обгрунтовано тим, що з 12 вересня 2019 року він з ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 року у справі №606/632/22. За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 10000,00 доларів США з метою купівлі автомобіля, які зобов`язався повернути до 12 вересня 2022 року. На основну суму позичених грошових коштів ОСОБА_2 15 червня 2021 року придбав автомобіль Skoda Super-B, реєстраційний номер НОМЕР_1 , решту суми позики витрачено в інтересах сім`ї. Суму позики ОСОБА_2 особисто повернув ОСОБА_4 чотирма платежами: 11 вересня 2021 року, 12 травня 2022 року, 16 липня 2022 року, 19 вересня 2022 року. Позивач вказує, що договір позики було укладено в інтересах сім`ї, тому просив суд стягнути з ОСОБА_3 в порядку зворотної вимоги (регресу) 1/2 частину отриманої позики у ОСОБА_4 - 5000,00 доларів США, а також понесені судові витрати.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 червня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в порядку зворотної вимоги (регресу) 1/2 частину отриманої позики у ОСОБА_4 - 5000,00 доларів США та судовий збір у сумі 1802,48 грн.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 3 липня 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Худа І.Р. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, а також скасувати ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 3 липня 2024 року та вирішити питання про стягнення судових витрат. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено того, що автомобіль придбано за позичені у ОСОБА_4 кошти. Крім цього, позивач не вказав та не надав жодних доказів, за яку суму коштів було придбано автомобіль, та яка ж саме решта сума позики була витрачена в інтересах сім`ї.

При розгляді справи №606/2774/21 за позовом ОСОБА_2 про визнання автомобіля Skoda Super-B, реєстраційний номер НОМЕР_1 його особистою власністю останній джерелом походження коштів на придбання автомобіля вказував його заробітну плату та продаж старого авто, однак нічого не зазначав про позику коштів у ОСОБА_4 .

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_3 - адвоката Худої І.Р., яка доводи апеляційної скарги підтримала, представника ОСОБА_2 - адвоката Бочана І.П., який проти задоволення апеляційної скарги заперечив, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кошти, які ОСОБА_2 12 вересня 2020 року позичив у ОСОБА_4 у сумі 10000,00 доларів США, отримані ним в інтересах сім`ї, при цьому погашення даного боргу було здійснено одноосібно ОСОБА_2 з власних коштів, тому у сторін виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Так як борг був погашений одноосібно ОСОБА_2 , у нього виникло право на зворотну вимогу (регрес) 1/2 частини заборгованості з ОСОБА_5 , яка становить 5000,00 доларів США.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду, так як позивач не довів належними та достатніми доказами використання отриманих в позику від ОСОБА_4 коштів у сумі 10 000 доларів США в інтересах сімї, зокрема, на придбання автомобіля та в інших цілях.

Обставини справи.

Сторони з 12 вересня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Теребовлянського районного суду від 24 травня 2022 року (справа №606/632/22).

На даний час ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 .

Як вбачається із змісту розписки (а.с.5), 12 вересня 202 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 10 тисяч доларів США для купівлі автомобіля, які зобов`язався повернути до 12.09.2022 року.

У цій же розписці наявні записи про повернення грошових коштів: 3000 доларів США-11.09.2021 року, 3000 доларів США -12.05.2022 року, 2000 доларів США -16.07.2022 року та 2000 доларів США 19.09.2022 року.

Згода ОСОБА_5 на укладення зазначеного договору позики відсутня.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 за ОСОБА_2 19.06.2021 року було зареєстровано транспортний засіб - автомобіль марки Skoda Superb, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , сірого кольору.

В позовній заяві позивач не вказав, за яку суму був придбаний автомобіль, не представив суду договір купівлі-продажу автомобіля чи інші докази на підтвердження вартості придбаного транспортного засобу.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 24.05.2022 року (справа № 606/2774/21), залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 21 липня 2022 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання особистої приватної власності на майно (автомобіль Skoda Superb, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , сірого кольору), набуте за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин - відмовлено.

Як вбачається із змісту рішення Теребовлянського районного суду від 24.05.2022 року у справі № 606/2774/21, ОСОБА_2 не вказував про придбання ним автомобіля за кошти, отримані в позику від ОСОБА_4 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), зазначено, що: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2 вказував, що за основну суму позичених грошових коштів він 15 червня 2021 року придбав автомобіль Skoda Super-B, реєстраційний номер НОМЕР_1 , решту суми позики витратив в інтересах сім`ї.

При цьому у позовних вимогах позивач не зазначав, яка саме частина позики використана на придбання автомобіля (не вказував вартість автомобіля), яка сума решти позики використана і в яких саме інтересах сімї.

Придбання автомобіля саме за позичені кошти позивач не довів належними та достатніми доказами.

Позика мала місце 12 вересня 2020 року, в той час як автомобіль був придбаний 19 червня 2021 року, тобто більш як через 10 місяців після написання розписки про отримання коштів у позику.

Вказівка у розписці про те, що кошти позичені для купівлі автомобіля, а також показання свідка ОСОБА_4 , не є доказами фактичного придбання автомобіля саме за вказані у розписці кошти.

Матеріали справи також не містять доказів того, яким чином (у готівковій чи безготівковій формі, у гривні чи в іноземній валюті) здійснювався розрахунок ОСОБА_2 за придбання 19 червня 2021 року вищевказаного транспортного засобу.

Надані ОСОБА_2 докази у своїй сукупності не підтверджують як використання ним усієї суми позики чи її частини, одержаних 12 вересня 2020 року за укладеним з ОСОБА_4 договором позики, на придбання ним 16 червня 2021 року транспортного засобу - автомобіля марки Skoda Superb, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , так і використання частини позичених коштів в інших інтересах сімї, а тому відсутні підстави для висновку, що отримані за договором позики кошти були використані саме в інтересах сім`ї колишнього подружжя.

З огляду на наведе, відсутні правові підстави вважати ОСОБА_3 як зобов`язану особу (боржником) за укладеним ОСОБА_2 договором позики у формі розписки, оскільки згоди на його укладення відповідачка не надавала, а факт укладення цього правочину в інтересах сім`ї та використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї у цій справі є недоведеним належними і допустимими доказами.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення відповідно до пункту 3 частині 1 статті 376 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову про визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням та стягнення частини позичених коштів в порядку зворотної вимоги (регресу) з іншого подружжя.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У суді першої інстанції представником ОСОБА_3 - адвокатом Худою І.Р. було заявлено клопотання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Однак, ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 3 липня 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. Підставою для відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу стало те, що позов ОСОБА_2 задоволено повністю, тому відсутні підстави для стягнення з позивача таких витрат.

Однак, враховуючи те, що даною постановою рішення суду першої інстанції скасовано та у задоволенні позову відмовлено, а тому виникає необхідність у зміні розподілу судових витрат.

На підтвердження витрат, понесених ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції в матеріалах справи міститься:

-Ордер на надання правничої допомоги серія ВО № 1030360 від 18 грудня 2023 року, виданий на підставі Договору про надання правової допомоги №б/н від 7 грудня 2023 року;

-Договір про надання правової допомоги від 7 грудня 2023 року №4;

-Додаток №1 до Договору №4 про представництво та надання правової допомоги від 7 грудня 2023 року;

- Акт від 17 червня 2024 року про надання правничої допомоги згідно з Договором №4 про надання правничої допомоги від 7 грудня 2024 року, в якому містить детальний опис виконаних робіт та наданих послуг адвокатом, вартість кожної з них та їх загальна вартість, яка становить 12000,00 грн.

-Квитанція до прибуткового касового ордеру від 28 грудня 2023 року про сплату ОСОБА_3 12000,00 грн.

Таким чином, представником ОСОБА_3 - адвокатом Худою І.Р. надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

Стороною позивача не надано суду заперечень з цього приводу.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_3 у суді першої інстанції, взявши до уваги надані стороною докази надання такої допомоги, дійшов висновку про те, що вказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції є співмірним зі складністю справи, обґрунтованим та доведеним, а тому дані кошти підлягають до стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 .

Крім цього, при поданні апеляційної скарги ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 2705,00 грн, який слід стягнути з ОСОБА_2 .

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну ОСОБА_1 адвоката Худої Ірини Романівни задовольнити.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 червня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням та стягнення частини позичених коштів в порядку зворотної вимоги (регресу) з іншого подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) 12000,00 грн (дванадцять тисяч гривень) понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції та 2705,00 грн (дві тисячі сімсот п`ять гривень) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.