Номер апеляційного провадження 22-ц/824/9152/2024
Головуючий у суді першої інстанції І. О. Фінагеєва
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

09 жовтня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Фінагеєвої І. О., в приміщенні Києво - Святошинського районного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточненим у подальшому, до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів.

В обгрунтування заявлених позовних вимог вказала, що 26.10.2013 між нею та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського району Київської області Тріфоновою Т. А. та зареєстровано в реєстрі за номером 849. Відповідно до пункту 1.2. попереднього договору нерухомим майном є квартира АДРЕСА_1 , складається з 1 (однієї) житлової кімнати, загальною площею 45,2 (сорок п`ять цілих та дві десятих) кв. м. (з урахуванням лоджії). Відповідно до Інформаційної довідки № 231424433 від 06.11.2020 13:26:18 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за громадянином ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з пунктом 2.1. Попереднього договору загальна вартість квартири становить 379 896, 96 грн., що на день укладення попереднього договору є еквівалентом 46 556,00 доларів США. Позивач вказує, що нею було сплачено на користь відповідача аванс у розмірі еквівалентному 33 736,04 доларів США. У передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу відповідного нерухомого майна. Відповідно до пункту 2.3. попереднього договору у випадку зміни курсу долара США по відношенню до гривні на момент остаточного розрахунку, пропорційно зміниться вартість квартири у гривнях за непроплачену частину. Оскільки грошове зобов`язання триває, а офіційний курс долара США змінився, сума боргу станом на дату подання позову становить 918 065, 60 грн, що розраховувалася наступним чином: 33 763,04 доларів США X 27,2132 грн. (офіційний курс долара США за даними НБУ на 20.07.2021 року на день подання цього позову). Відповідно до п. 5.6 попереднього договору у разі односторонньої відмови покупця від укладення Основного договору, неприбуття його до нотаріуса для укладення Основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не був укладений з вини Покупця, Продавець повертає Покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати Квартири за винятком 10% (десяти відсотків) від суми одержаних коштів. У порядку, передбаченому п. 5.6. попереднього договору, позивач направив поштою на адресу відповідача вимогу від 29.10.2020 про односторонню відмову від попереднього договору та повернення коштів. Позивач вказує на те, що відповідач зобов`язаний був повернути їй сплачені грошові кошти в порядку, передбаченому п. 5.6 попереднього договору, що становитиме в еквіваленті в іноземній валюті суму у розмірі 30 362,44 доларів США, що розраховувалася наступним чином: 33 736.04 дол. США - 10%. Відповідно до п. 3.3. попереднього договору сторони погодили, що укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься не пізніше 26.10.2014. У передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна. Станом на наступний день після граничної дати укладення основного договору (27.10.2014) позивачем було сплачено на користь відповідача суму еквівалентну 29 891,04 доларів США, що розраховувалася наступним чином: 13 967,00 доларів США (26.10.13) + 8147,25 доларів США (29.01.14) + 7276,79 доларів США (29.04.14)+ 500,00 доларів США (21.10.14).Кількість календарних днів з 27.10.2014 року по 20.07.2021 року становить 2458 календарних днів. Три проценти річних становить суму у розмірі 6 038,81 доларів США, що розраховувалася наступним чином: 29891,04 X (3% : 365) X 2458.

З урахуванням викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, сплачені за Попереднім договором, у розмірі 1 331 142, 75 грн, що розраховується за офіційним курсом НБУ 36,5686 грн, та 3% річних у розмірі 6 038,81 доларів США, а також здійснити розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2023 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 30 986 доларів США 48 центів та судовий збір у розмірі 9 905,95 грн.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2023 року у цивільній справі №369/10178/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції безпідставно стягнув грошові кошти в доларах США, що суперечить правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та постанові Верховного Суду від 02.07.2018 у справі №308/3824/16.

Також вказано, що у порушенням норм процесуального справа суд розглянув справу у відсутність відповідача, дійшовши помилкового висновку про його належне повідомлення, оскільки ані відповідач, ані його представник не отримували жодних судових повісток та судових рішень по справі. Подані представником відповідача заяви про повідомлення дати та часу призначеного судового засідання у справі залишені без відповіді. У кінці березня 2023 року під час чергового звернення про повідомлення дати судового розгляду представника відповідача було проінформовано про ухвалення судом рішення у цій справі.

Звернуто увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь - які докази на підтвердження того, що протягом листопада 2022 року - вересня 2023 року справа призначалася до розгляду та у судове засідання викликалися учасники справи (їх представники).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - адвокат Панькова С. М. підтримала подану апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Стеценко О. Л. у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду просить залишити без змін як законне та обгрнутоване.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, він повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від третьої особи не надходило.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України та з метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності третьої особи, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Так, перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою відповідач вказував на те, що судом порушено норми матерального права та не дотримано норм процесуального права, ухвалено рішення у справі без належного повідомлення відповідача про її розгляд, а також судом не дотримано завдань цивільного судочинства щодо справедливого, повного, всебічного та неупередженого розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення справи, а тому погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для скасування судового рішення, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.10.2013 ОСОБА_2 (Продавець), від імені якого діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ступаченко Н. В. 24.10.2012, зареєстровано у реєстрі за №465, уклав з ОСОБА_1 (Продавець) Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири у порядку та на умовах, передбачених відповідно попереднім та основним договором.

Попередній договір посвідчений 26.10.2013 приватним нотаріусом Києво-Святошинського району Київської області Тріфоновою Т.А. та зареєстровано в реєстрі за номером 849.

Згідно п.1 Попереднього договору сторони зобов`язалися у майбутньому, в обумовлений в п.3.3 цього Договору строк, укласти Договір купівлі-продажу квартири та належним чином оформити право власності на квартиру у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до пункту 1.2. попереднього договору нерухомим майном є квартира АДРЕСА_1 , складається з 1 (однієї) житлової кімнати, загальною площею 45,2 (сорок п`ять цілих та дві десятих) кв. м. (з урахуванням лоджії).

Згідно з пунктом 2.1. Попереднього договору загальна вартість квартири становить 379 896, 96 грн, що на день укладення попереднього договору є еквівалентом 46 556,00 доларів США за комерційним курсом станом на 26.10.2013 року

Пунктом 2.2 Попереднього договору сторони обумовили, що до підписання Основного договору, в рахунок майбутніх за Основним договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платіжної спроможності, Покупець сплачує загальну вартість квартири АДРЕСА_4 , 96 грн, що є еквівалентом 46 556,00 доларів США за комерційним курсом станом на 26.10.2013 наступним чином: до підписання цього Попереднього договору Покупець передав, а Продавець отримав грошові кошти в сумі 113 970, 72 грн , що є еквівалент 13 967, 00 дол. США за комерційним курсом станом на 26.10.2013.

Відповідно до п. 3.3. Попереднього договору сторони погодили, що укладення та нотаріальне посвідчення Основного договору здійснюватиметься не пізніше 26.10.2014.

Згідно п. 5.6 попереднього договору у разі односторонньої відмови покупця від укладення Основного договору, неприбуття його до нотаріуса для укладення Основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не був укладений з вини Покупця, Продавець повертає Покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати Квартири за винятком 10% (десяти відсотків) від суми одержаних коштів.

Відповідно до Інформаційної довідки № 231424433 від 06.11.2020 13:26:18 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - за громадянином ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що за Попереднім договором ОСОБА_1 було сплачено на користь ОСОБА_2 грошові кошти відповідно до Актів прийому - передачі грошових коштів від 29.01.14 в розмірі 8 147, 25 доларів США, від 29.04.14 у розмірі 81 500, 00 грн, 21.10.14 у розмірі 6 450,00 грн, 11.11.14 у розмірі 7 050,00 грн., від 24.12.14 у розмірі 6 974,00 грн, від 29.01.15 у розмірі 6 390,00 грн, 26.02.15 у розмірі 6700,00 грн, від 26.03.15 у розмірі 7 000,00 грн, 27.04.15 у розмірі 5 945,00 грн, 08.06.15 у розмірі 7 000,00 грн, 23.07.15 у розмірі 14 000,00 грн, 04.09.15 у розмірі 7 000,00 грн, 14.10.15 у розмірі 7 000,00 грн.

У вимозі від 29.10.2020, надісланій на адресу ОСОБА_2 , позивач вимагала невідкладно повернути сплачені нею грошові кошти в порядку, передбаченому п.5.6. Попереднього договору купівлі- продажу квартири від 26. 10. 2013 шляхом перерахування їй

249 281, 75 грн та 7332, 52 дол. США.

Згідно відповіді ОСОБА_2 від 01.08.2018, станом на 20.09.2016 за ОСОБА_1 наявна заборгованість по сплаті залишку вартості квартири у розмірі 15 494, 29 доларів США. Оскільки Основний договір купівлі-продажу неукладений, а зобов`язання за Попереднім договором від 26.10.2013 припинені, правові підстави для знаходження позивача у спірній квартирі відпали.

Відповідно до листа ОСОБА_2 від 07.08.2018 убачається, що договірні правовідносини, які виникали з Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 26.10.2013 припинені відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України, оскільки Основний договір купівлі-продажу квартири не був укладений в строк до 26.10.2014, як було передбачено п.3.3 Попереднього договору. Тобто, оплатити вартість квартири згідно договірних відносин позивач мала виключно до 26.10.2014 і дана умова договору ОСОБА_1 виконана не була.

Листом від 15.08.2018 ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що оскільки станом на 26.10.2014 нею не були сплачені кошти згідно з Попереднім договором в повному обсязі, чим порушені договірні зобов`язання, це й стало причиною неукладення Основного договору купівлі-продажу квартири, тобто Основний договір не був укладений саме з вини покупця. У п.5.6. Попереднього договору сторони погодили про те, що у разі односторонньої відмови Покупця від укладення Основного договору неприбуття його до нотаріуса для укладення Основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не був укладений з вини Покупця, Продавець повертає Покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати квартири за винятком 10 % від суми одержаних коштів. Враховуючи те, що ОСОБА_1 сплачені кошти за квартиру в розмірі 345 742 грн 51 коп, саме ця сума (на думку ОСОБА_2 викладену у листі) підлягає поверненню на підставі п.5.6. Попереднього договору, за відрахуванням 10% - 34 574,25 грн, а саме: 311 168 грн 26 коп, які власник квартири - ОСОБА_2 не заперечує повернути покупцю. Повернення грошових коштів в сумі 913 702 грн 36 коп. ні Попереднім договором, ні Законом не передбачено.

Так, однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (стаття 3 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК Українивизначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК Українивизначено, що відповідно достатті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Частина перша статті 628 ЦК Українипередбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першоїстатті 546 ЦК Українивиконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК Українизавдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно зі статтею 570 ЦК Українизавдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж), яку покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару).

У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута покупцю. Наприклад, якщо продавець відмовляється передавати товар, покупець має право вимагати розірвання договору та повернення авансу.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14.

Якщо продавець чи виконавець послуг (робіт) отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 545/1272/22-ц.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Попередній договір від 26.10.2013, в якому сторони висловили свій намір на майбутнє укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Установивши, що за умовами попереднього договору сторони домовились не пізніше 26.10.2014 укласти основний договір купівлі-продажу квартири, на виконання його умов позивач сплачувала щоквартальні платежі, однак основний договір в установлений строк не було укладено з вини позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача сплаченого нею авансу за попереднім договором.

При цьому відсутність вини в неукладенні договору купівлі-продажу правового значення не мають та не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку повернути сплачений за попереднім договором аванс, оскільки чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку неукладення основного договору. Припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії.

Проте, визначаючи, що поверненню підлягають грошові кошти у розмірі 30 986 доларів США 48 центів, суд не врахував наступне.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 було перераховано ОСОБА_2 , на виконання умов укладеного між ними попереднього договору купівлі - продажу квартири, грошові кошти у розмірі 8 147,25 доларів США та 276 979,702 грн (що еквівалентно згідно погодженого сторонами на час повернення грошових коштів курсу - 25 588,79 доларів США).

12.10.2022 року на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в порядку ст.49 ЦПК України, в якій позивач заявила про збільшення позовних вимог у частині ціни позову у національній валюті, визначивши її у розмірі 1 331 142, 75 грн.

За змістом статті 524 ЦК Українигрошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Частиною першоюстатті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.

Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17)

У справі, яка переглядається апеляційним судом, валюту платежу сторони у договорі визначили у гривні, та її грошовий еквівалент відносно долара США.

Суд зазначає, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між фізичними особами - резидентами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 зроблено правовий висновок про те, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Крім того слід врахувати, що п. 5.6 Попереднього договору сторони обумовили, що у разі односторонньої відмови покупця від укладення Основного договору, неприбуття його до нотаріуса для укладення Основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не був укладений з вини Покупця, Продавець повертає Покупцю сплачені ним грошові кошти в рахунок оплати квартири за винятком 10% (десяти відсотків) від суми одержаних коштів.

Отже, у цій справі спір, щодо стягнення з відповідача грошових коштів, виник саме у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання щодо повернення отриманих за попереднім договором грошових коштів.

З урахуванням частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені ОСОБА_1 грошові кошти у доларах США 8 147,28 за мінусом 10%, що складає 7 332,53 долара США, стягнення яких підлягає проведенню в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на час виконання судового рішення в цій частині. Інші сплачені ОСОБА_1 відповідачу грошові кошти у гривні, що є еквівалентом 25 588,79 доларів США за мінусом 10% (23 029,91 доларів США) підлягають стягненню з ОСОБА_2 у грошовому еквіваленті в національній валюті, з урахуванням поданої позивачем заяви про збільшення позовних вимог, що становить 842 171,60 грн (23 029,91 доларів США х 36, 5968).

Згідно зі статтею 625 ЦК Україниборжник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку укладення основного договору купівлі-продажу у відповідача (продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати/авансу (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини першої статті 662 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися 3 проценти річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

При цьому устатті 625 ЦК Українивизначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відповідач не повернув сплачений позивачем аванс, прострочив виконання грошового зобов`язання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 проценти річних за несвоєчасне виконання зобов`язання, про що ставиться вимога у позові.

Враховуючи те, що саме з вини позивача не було укладено основного договору купівлі-продажу спірної квартири, тому відповідач мав повернути авансовий платіж з моменту отримання повідомлення позивача про відмову від укладення основного договору або ж з моменту отримання вимоги про повернення коштів. Однак обов`язок з повернення позивачу грошових коштів відповідач не виконав. Тому, відповідно до статті 625 ЦК України,він зобов`язаний сплатити на користь позивача три проценти річних з простроченої суми за період прострочення.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем на виконання умов попереднього договору будь-яких дій з метою повернення позивачу авансу.

З огляду на викладене, оскільки вимога про повернення коштів була направлена позивачем на адресу відповідача 29.10.2020, тому строк з якого слід обраховувати нарахування 3 процентів річних становить з 30.10.2020 по 20.07.2021, тобто 254 календарних днів, що складає суму у розмірі 624, 04 доларів США, що підлягає стягненню у національній валюті та складає 22 820, 27 грн (624,04 х 36,5686).

Натомість стягнення судом першої інстанції заборгованості у сумі 30 986 доларів США 48 центів повною мірою не відповідає приписам частини другої статті 533 ЦК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що відповідач та його представник не були повідомлені про дату та час розгляду справи судом, апеляційний суд враховує, що у матеріалах справи відсутні будь - які відомості про те, що ОСОБА_2 чи його представник повідомлялися судом першої інстанції про дату та час розгляду справи 23.11.2022 та 26.09.2023.

Так, у частинах третій-шостій статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Києво - Святошинського районного суду м.Києва від 12.10.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження у судове засідання на 23.11.2022.

Згідно супровідного листа від 24.10.2022 копія ухвали суду від 12.10.2022 направлялася на поштову адресу відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_5 .

Проте доказів вручення поштового відправлення адресату або повернення поштового відправлення з причинами невручення його адресату матеріали справи не містять.

Відповідно до довідки, складеної секретарем судового засідання 23.11.2022 у зв`язку із неявкою у судове засідання усіх учасників судового процесу розгляд справи було відкладено на 26.09.2023.

Доказів направлення учасникам справи (їх представникам) судових повісток про час та дату наступного судового засідання матеріали справи не містять. Відсутні також розписки будь - кого із учасників судового розгляду про повідомлення їх про час та дату наступного судового засідання.

Згідно довідки, складеної секретарем судового засідання, 26.09.2023 справу було розглянуто за відсутності учасників справи (їх представників), вступна та резолютивна частина судового рішення не проголошувались.

З урахуванням встановлених обставин суд апеляційної інстанції зауважує, що суд першої інстанції розглянув справу, призначену на 26 вересня 2023 року, за відсутності відповідача, щодо якого відсутні відомості про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи не відклав, чим порушив конституційне право сторони на участь у судовому розгляді та вимоги закону.

За таких обставин рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Оскільки суд апеляційної інстанції частково задовольшивши апеляційну скаргу відповідача, частково задовольняє заявлені позивачем вимоги, тому витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду та подання апеляційної скарги до суду підлягають розподілу пропорційно задоволеним вимогам сторін.

Таким чином, ураховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволено на 85,12%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду у розмірі 8 431,94 грн. При цьому апеляційну скаргу задоволено на 14,88 %, що є підставою для покладення на позивача обов`язку по відшкодуванню відповідачу судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення у розмірі 2 211,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, ст.ст. 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 ) сплачені за попереднім договором купівлі - продажу квартири від 26.10.2013 грошові кошти у розмірі 842 171 (вісімсот сорок дві тисячі сто сімдесят одна) гривня 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 ) сплачені за попереднім договором купівлі - продажу квартири від 26.10.2013 грошові кошти у розмірі 7 332 (сім тисяч триста тридцять два) долара США 53 цента, стягнення яких провести в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на час виконання рішення суду в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 ) 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 30.10.2020 по 20.07.2021 у розмірі 22 820 (двадцять дві тисячі вісімсот двадцять) гривен 27 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 8 431 (вісім тисяч чотириста тридцять одна) гривня 94 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 211 (дві тисячі двісті одинадцять) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 17 жовтня 2024 року

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна