Ухвала

18 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 363/2085/23

провадження № 61-13733ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року у складі судді: Чіркова Г. Є., та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про скасування рішення та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про скасування рішення, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивований тим, що 08 квітня 2020 року ОСОБА_1 направив до Головного управління Держгеокадастру у Київській області клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, до якого подав пакет документів, необхідний для отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

08 травня 2020 року Головне управління Держгеокадастру у Київській області видало наказ 10-7390/15-20-сг, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1000 га, із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, з таких підстав: невідповідність частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва, яким відкрито провадження у справі № 640/11417/20. Рішення по справі не прийнято.

27 травня 2021 року ОСОБА_1 здійснено дослідження Публічної кадастрової карти України та виявлено сформовану та внесену в Державний земельний кадастр земельну ділянку площею 0,1000 га, яка накладається на бажану земельну ділянку ОСОБА_1 . В подальшому стало відомо, що Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області видано наказ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» № 10-1848/15-21-сг від 27 квітня 2021 року, згідно якого на бажану до відведення земельну ділянку з кадастровим номером :38:018:0009 розроблено документацію із землеустрою на ОСОБА_2

10 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії. 18 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородської міської ради Київської області із заявою про зупинення дії наказу. 25 листопада 2021 року Вишгородською міською радою Київської області прийнято рішення №1 4/46 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . Ухвалою від 29 листопада 2021 року Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі № 640/16841/21. 21 січня 2022 року Вишгородська міська рада Київської області надала відповідь № 2-31/106, відповідно до якої долучено копію рішення №14/4 від 25 листопада 2021 року Вишгородської міської ради Київської області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 .

В подальшому ОСОБА_2 , знаючи про існування судових спорів відносно земельної ділянки, розуміючи про можливість її повернення до комунальної власності, з метою уникнення позбавлення права власності на земельну ділянку вчинив правочин зі своїм родичем ОСОБА_3 , а саме договір дарування серія та номер 1110, виданий 18 грудня 2021 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Сорокою В. О.

При цьому, позивач є учасником бойових дій, а тому згідно пунктом 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідачами порушено його першочергове право на відведення саме в його власність спірної земельної ділянки.

ОСОБА_1 просив:

визнати протиправним та скасувати рішення від 25 листопада 2021 року №14/46 Вишгородської міської ради Київської області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер :38:018:0009, площею 0,1000 га, для індивідуального садівництва, розташованої на території Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Вишгородської міської ради Київської області земельну ділянку (кадастровий номер :38:018:0009) площею 0,1000 га, для індивідуального садівництва, розташованої на території Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, номер запису про право власності/довірчої власності 45757219 від 18 грудня 2021 року та кадастровий номер :38:018:0009 земельної ділянки площею 0,1000 га, для індивідуального садівництва, розташованої на території Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3 220,80 грн та на користь ОСОБА_3 судові витрати за проведення комплексної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи в розмірі 50 185,80 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 3 220,80 грн скасовано. У іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року залишено без змін.

03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить:

скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині стягнення судових витрат за проведення комплексної судової експертизи та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні цих витрат або направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

додатки (письмові докази) до заперечення представника ОСОБА_3 - адвоката Груби Д. від 25 жовтня 2023 року на клопотання позивача про призначення експертизи подано без дотримання вимог ЦПК України, зокрема матеріали справи не містять клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, клопотання про поновлення строку для подання доказів, доказів направлення іншим учасникам справи;

наявні розбіжності та відсутність взаємозв`язку між собою поданих з порушенням норм процесуального права ОСОБА_4 доказів понесених витрат за проведення комплексної експертизи: висновку від 19 жовтня 2023 року № 3563/3695 за результатами проведення комплексної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи; рахунку від 20 вересня 2023 року № 1264 найменування експертне дослідження № 3563 (06); копії квитанції до платіжної інструкції від 28 вересня 2023 року (за експертизу № 3563 (06). Указане свідчить про їх невідповідність один одному, що в результаті не може свідчити про їх пов`язаність з витратами відповідача на проведення комплексної експертизи. Наведене судами було залишено поза увагою;

суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а; від 13 липня 2021 року у справі № 640/19089/20; від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21; від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а; від 09 серпня 2023 року у справі № 266/4900/21; від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19; від 01 червня 2021 року у справі № 199/6673/17; від 30 березня 2023 року у справі № 758/15014/16-ц.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про визнання протиправним та скасування рішення міської ради, витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

ОСОБА_1 укасаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, оскільки ціна позову 45 949,04 грн, однак касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у даній справі апеляційним судом було допущено порушення норм частин четвертої, дев`ятої - десятої статті 83 , частини шостої статті 139, частини третьої статті 141, підпункту в пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України, а також застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного постановах Верховного Суду. Окрім цього, судами залишено поза увагою обґрунтовані заперечення позивача щодо стягнення судових витрат та не наведено мотивів їх відхилення. Окрім цього, ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа становить значний суспільний інтерес для невизначеного кола осіб, який полягає в тому, що неабияке значення для суспільства становить можливість вирішення спору на захист прав, свобод та законних інтересів учасника справи, в ході розгляду якої було проведено експертизу, докази витрат на яку повинні мати взаємозв`язок між собою і підлягають доказуванню на засадах змагальності сторін. Також потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, захистом існуючих, відновлення втрачених цінностей у зв`язку з понесеними вимушеними судовими витратами на проведення експертизи становить значний вплив на розвиток громадянського суспільства та баланс інтересів.

Також ОСОБА_1 укасаційній скарзі вказує, що справа має для нього виняткове значення, оскільки позивач намагається реалізувати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, як учасник бойових дій з 2020 року, але державні органи обмежили це право на правомірні очікування отримання земельної ділянки. Проте особа, яка подала касаційну скаргу,не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес і в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для позивача.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про скасування рішення та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков