КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 756/7834/24
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року,

встановив:

у червні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом про захист прав споживачів шляхом визнання недійсними переказів та зобов`язання відповідача поновити залишок коштів її на рахунку.

Разом з позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, у якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони АТ «Універсал Банк» вчиняти дії, спрямовані на нарахування та стягнення процентів та інших платежів з її карткового рахунку, відкритого у АТ «Універсал Банк», та з будь-яких інших карткових рахунків ОСОБА_1 , які обслуговуються або будуть обслуговуватися в АТ «Універсал Банк» на час розгляду справи.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву позивача про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В обґрунтування позовних вимог про захист прав споживача, позивач посилалась на те, що 09 квітня 2024 року внаслідок незаконних дій невстановлених осіб з її рахунку у АТ «Універсал Банк» в рахунок кредитних коштів було перераховано на рахунки сторонніх осіб грошові кошти в загальному розмірі 104 832 гривні. Того ж дня позивач звернулась до управління поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Зазначала, що оскільки жодних дій чи бездіяльності, направлених на розголошення ПІН-кодів чи іншої конфіденційної інформації, вона не вчиняла, а тому перекази коштів з іі рахунку порушують її споживчі права та підлягають визнанню недійсними.

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову позивач посилалась на те, що неправомірне списання коштів з її рахунку відбулось в рахунок кредитного ліміту і відповідач нараховує їй відсотки за користування цими коштами. За таких обставин невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони АТ «Універсал Банк» вчиняти дії, спрямовані на нарахування та стягнення процентів та будь-яких інших платежів з її карткового рахунку, може призвести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову не є співмірними до заявлених позовних вимог, а заборона відповідачу вчиняти дії щодо нарахування та стягнення відсотків чи інших платежів на стадії вжиття заходів забезпечення позову може свідчити про втручання у договірні відносини. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що списання відсотків здійснюється відповідачем неправомірно і ОСОБА_1 не надавала згоди АТ «Універсал Банк» на списання з її рахунку відповідних коштів. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У рішенні від 19 березня 1997 року заява № 18357/91 у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом як джерело права, зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, позивачем було заявлено позовні вимоги про визнання недійсними переказів та зобов`язання відповідача поновити залишок коштів на рахунку позивача станом на 00 год. 00 хв. 09 квітня 2024 року. При цьому позивач, не заперечуючи факту укладення між нею та відповідачем договору про надання банківських послуг, не вказувала яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом нарахування відсотків відповідно до умов договору призведе до неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення її позовних вимог.

Фактично позивач заперечує правомірність нарахування відповідачем їй відсотків за користування коштами, оскільки нею заявлені вимоги про визнання недійсними операцій з їх списання, хоча позовні вимоги з цього приводу не заявлялись.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб, а саме шляхом заборони нараховувати відсотки на час розгляду справи, призведе до порушення прав відповідача у випадку відмови у задоволенні позовних вимог.

Встановлення відповідності або невідповідності дій відповідача щодо нарахування та списання відсотків умовам укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг не належить до компетенції суду в межах вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що з наданої до суду разом з апеляційною скаргою довідки про рух коштів по картці вбачається, що позивачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 150 000 гривень, а залишок кредитних коштів на картці до списання відсотків становив 37 533,02 гривень, що з урахуванням розміру платежів, про недійсність яких вказує ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом, може свідчити про те, що позивачем використовувались кредитні кошти відповідно до умов договору. За таких обставин вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони нарахування відсотків свідчитиме про втручання суду в договірні відносини між сторонами, які предметом спору в даному випадку не є.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 16 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді