Справа № 138/2159/24
Провадження № 22-ц/801/1999/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 рокуСправа № 138/2159/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О. Ю. (судді доповідача),

суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О. В.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересовані особи: Могилів-Подільський відділ ДРАЦС у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2

розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Могилів-Подільського відділу ДРАЦС у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , про визнання за усиновленою дитиною прізвища, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Грабара Сергія Анатолійовича на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року, постановлену місцевим судом за головування судді Київської Т. Б.,

встановив:

У липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, за участі заінтересованих осіб: Могилів-Подільського відділу ДРАЦС у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , просив визнати за усиновленою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прізвище «Доба», змінити запис в графі «прізвище» актового запису від 09 лютого 2017 року №8 про народження ОСОБА_3 , складеного Могилів-Подільським відділом ДРАЦС у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вказавши замість « ОСОБА_4 » прізвище «Доба», а також зобов`язати Могилів-Подільський відділ ДРАЦС у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису від 09 лютого 2017 року №8 про народження ОСОБА_3 , вказавши прізвище дитини «Доба».

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 серпня 2024 року виправлено описку, допущену в резолютивній частині ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року, а саме в абзаці першому, текст « ОСОБА_5 , заінтересована особа ОСОБА_6 , Управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення» виправити на « ОСОБА_1 , заінтересована особа Могилів-Подільський відділ ДРАЦС у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про визнання за усиновленою дитиною прізвища».

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Грабар С. А. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану ухвалу постановленою з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу адвокат вказує про неможливість розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідно до норм законодавства, що регулюють правовідносини, пов`язані із внесенням змін до актових записів у державному реєстрі актів цивільного стану, Могилів-Подільським відділом ДРАЦС правомірно не здійснено внесення змін до актового запису про народження дитини відносно зміни її прізвища, оскільки рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2024 року у справі №138/761/23 не містить зобов`язань щодо внесення відповідних змін, а тому дії відділу ДРАЦС є правомірними і підстави для звернення до суду з позовом відсутні. Окрім того, наголошує, що немає іншого шляху для вирішення питання зміни прізвища дитини, аніж звернення з заявою в порядку окремого провадження з метою встановлення даного юридичного факту.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції цілком відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог законодавства питання зміни прізвища усиновленої дитини вирішується саме під час вирішення питання про усиновлення дитини, а не окремою заявою в порядку окремого провадження. Встановлення факту, що має юридичне значення, у судовому порядку використовується лише за відсутності іншого позасудового порядку його встановлення. У той же час, зважаючи, що звертаючись до відділу ДРАЦС заявнику було відмовлено у видачі нового свідоцтва про народження усиновленої дитини, судом, з посиланням на норми КАС України, вказано про можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З такими висновками суду першої інстанції певним чином належить погодитися з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16.

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

Судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення. Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, закриває провадження у ній.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження фактично для визнання за усиновленою дитиною ОСОБА_3 прізвища її усиновителя «Доба» з метою уникнення незручностей та моральних переживань щодо відмінності прізвища батьків та дитини.

Однак ч.3 ст.314 ЦПК України встановлено, що за клопотанням заявника (заявників) суд вирішує питання про зміну імені, прізвища та по батькові, дати і місця народження усиновленої дитини, про зміну імені, прізвища, по батькові усиновленої повнолітньої особи, про запис усиновлювачів батьками.

Відповідно до ст.229 ЦПК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини.

Право на зміну прізвища, імені та по батькові особи, яка усиновлена передбачене у ст.231 СК України, при цьому частиною 4 цієї статті передбачено, що про зміни суд зазначає у рішенні про усиновлення.

Таким чином, належить погодитися із висновком суду першої інстанції, що питання зміни прізвища усиновленої дитини вирішується саме під час розгляду справи про її усиновлення, а не в порядку окремого провадження.

Крім того, дійсно належить стверджувати, що відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, зміни в актовий запис про народження вносяться лише відповідно до рішення суду про усиновлення.

Разом із тим, на противагу аргументів апеляційної скарги, слід зазначити, що відповідно до положень СК України та вищезазначених Правил передбачена можливість зміни прізвища дитини її батьками та для внесення змін в актовий запис цивільного стану. Таким чином, скаржником наразі не вичерпані усі можливі встановлені законодавством способи зміни прізвища дитини ОСОБА_3 у позасудовому порядку, зокрема, шляхом звернення до відповідного відділу ДРАЦС.

Одночасно слід звернути увагу скаржника, що дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час уже виповнилося 7 років, а тому у будь-якому випадку є обов`язковою її згода для зміни її прізвища.

З урахуванням зазначеного, відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожний аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 параграф 23, Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги такими, що на увагу не заслуговують, оскільки не є достатніми, суттєвими та об`єктивними для задоволення скарги і скасування правильного, законного судового рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Ці доводи скарги об`єктивно є такими, що свідчать про незгоду скаржника за наслідком суб`єктивного трактування, розуміння ним норм матеріального права.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України установлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини між сторонами у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Грабара Сергія Анатолійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Ю. Береговий

Судді О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало