РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/2812/21

№ 2/183/182/24

21 жовтня 2024 року м.Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі відділу державної реєстрації у якому просить протиправним та скасувати рішення відділу державної реєстрації виконавчого комітету Новомосковської міської ради про відмову в закритті розділу в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зобов`язати відповідача здійснити закриття розділу №119 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь ОСОБА_3 , який був власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 була дружина померлого ОСОБА_4 та сини спадкодавця: ОСОБА_5 та батько позивачки - ОСОБА_6 Батько позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а позивачка є його єдиним спадкоємцем. Отже, позивачка у зв`язку зі смертю батька є спадкоємцем дідуся. Позивачці стало відомо, що домоволодіння, яке належало її дідусеві було поділено на дві різні адреси на підставі рішення суду від 02.09.2009, на підставі якого був відкритий розділ за новою адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з наявністю відкритого розділу ні позивачка, ні її бабуся не можуть оформити свої спадкові права, оскільки спірний розділ нерухомого майна був відкритий на підставі рішення суду, яке було скасовано. Відповідач відмовив позивачці у закритті розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає рішення відповідача таким, що не відповідає чинному законодавству, тому змушена звертатися до суду з цим позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою судді від 05.05.2021 у відкритті провадження у справі відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.09.2021 ухвалу про відмову у відкритті провадження скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 18.10.2021 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19.10.2022 провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі №183/3758/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , третя особа приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куліш Юрій Олександрович, про визнання права власності на новостворене нерухоме майно.

Ухвалою судді від 01.04.2024 провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 17.06.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

28.08.2024 представник позивачки подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 (а.с.64).

Згідно з довідками приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Куліша Ю.О., спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 за законом є ОСОБА_8 та сини спадкодавця: ОСОБА_5 ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцем ОСОБА_6 є донька померлого - позивачка ОСОБА_1 (а.с.67,68).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 02.09.2009 визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 07.08.2009; визнано за ОСОБА_2 права власності на будинок з присвоєнням окремої поштової адреси: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.12.2009р. судове рішення від 02.09.2009 скасовано та направлено на новий судовий розгляд.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого на земельній ділянці розміром 854 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 від 22 жовтня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського нотаріального округу Бак О.В. у реєстрі за № 4165. Зобов`язано КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 140,5 кв.м, зазначений у технічному паспорті, виготовленому 16 вересня 2009 року, розташованого на земельній ділянці розміром 854 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , проведену за ОСОБА_10 . У задоволенні інших вимог відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, зі змісту рішення суду від 20.09.2012 вбачається, що рішенням Новомосковської міської ради № 610 від 19 квітня 2018 року затверджено перелік назв вулиць, провулків і площ м. Новомосковська, яким змінено назву вулиці Колгоспна на Решкутянську.

Також вказаним рішенням встановлено, що державна реєстрація права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_2 була здійснена 02.08.2018 рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2009 року, зареєстрований за ОСОБА_2 .

Зі змісту листа відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, без дати та номеру, вбачається, що позивачка звернулася з проханням «погасити право власності» на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та закрити відповідний розділ у реджавному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачці повідомлено, що за вказаною адресою значиться відкритий розділ на об`єкт нерухомого майна, право власності на який на підставі рішення суду від 20.09.2012 у справі №2-531/11 припинено. Запис про право власності скасований 0409.2020 департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України. Рішення про закриття розділу Державного реєстру прав на зазначений об`єкт нерухомого майна у справі №2-531/11 не ухвалювалось (а.с. 83,84).

ОСОБА_2 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у якомупросив визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (справа №183/3758/20).

Рішенням суду у справі №183/3758/20, яке набрало законної сили, у позові за позовом ОСОБА_2 відмовлено.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним.

Як визначено у ч.1,2 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до частин першої четвертої статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Підстави закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наведено у частині першій статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій зазначено, що розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі:

1) знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості;

2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна;

3) виключення об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з проектної документації на будівництво у зв`язку із змінами проектної документації на будівництво;

4) скасування державної реєстрації земельної ділянки;

5) набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ;

6) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ, - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

Відповідно до частини сьомої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що закриття відповідного розділу у Державному реєстрі прав не допускається без вирішення питання щодо набуття та/або припинення речових прав.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України, захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

У відповідності до ст.329 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Разом з тим, позивачка не заявляла вимог про визнання за нею права власності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21.

Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), на які є посилання в касаційній скарзі, та в багатьох інших).

Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона має перешкоди у реалізації спадкових прав внаслідок наявності відкритого розділу у Державному реєстрі прав; позивачкою не заявлялися вимоги права власності.

За таких обставинсуд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач виконавчий комітет Новомосковської міської ради в особі відділу державної реєстрації, , місцезнаходження: 51200, Дніпропетровська обл, м.Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 14.

Повне судове рішення складено і підписано 21 жовтня 2024 року .

Суддя Оладенко О.С.