14.10.2024 Єдиний унікальний номер 265/4003/17
Справа № 265/4003/17
Провадження № 4с/205/46/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

при секретарі Киричок Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк», заінтересовані особи: головний державний виконавець Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Карташов Денис Олександрович, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року представник скаржника адвокат Тіторенко І.А. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною скаргою.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 29.12.2020 року у справі № 265/4003/17 за позовом АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.10.2007 року по кредиту та процентам на загальну суму в 43 347 доларів США 86 центів та суму судового збору у розмірі 16 833,97 гривень, тобто з кожного у рівних частках по 8 416,99 грн. На виконання виконавчого листа за рішенням суду по справі № 265/4003/17, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя 13.07.2021 року про стягнення на користь АТ «Укрсиббанк» із ОСОБА_2 суми боргу по кредиту та процентам за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.10.2007 року в сумі 43 347,86 доларів США, було відкрито виконавче провадження № 67467006. 08.07.2024 року на електронну пошту АТ «Укрсиббанк» надійшла постанова головного державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Карташова Д.О. від 08.07.2024 року про закінчення виконавчого провадження № 67467006 у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 . На теперішній час вказане рішення суду не виконано. Представник скаржника вважає зазначену постанову такою, що не відповідає діючому законодавству України та порушує права АТ «Укрсиббанк», оскільки державним виконавцем не здійснено усіх необхідних дій по встановленню правонаступників померлого боржника, а отже дії виконавця по закінченню виконавчого провадження є передчасними та протиправними.

Враховуючи викладене, представник скаржника звертається до суду та просить визнати неправомірними дії державного виконавця Карташова Д.О. по прийняттю 08.07.2024 року постанови про закінчення виконавчого провадження № 67467006, зобов`язати державного виконавця Карташова Д.О. поновити виконавче провадження № 67467006 та вжити процесуальних заходів щодо процесуального правонаступництва боржника його спадкоємцями та зобов`язати державного виконавця Карташова Д.О. повідомити Ленінський районний суд м. Дніпропетровська і заявника, про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2024 року визнано причину пропуску строку на поважною, поновлено скаржнику строк на звернення до суду із зазначеною скаргою, скаргу прийнято до розгляду, призначено судове засідання по справі, клопотання представника скаржника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено та витребувано у Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 67467006.

19.08.2024 року до суду від Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли витребувані судом матеріали. Також представник відділу повідомив, що виконавчі провадження, які перебували на виконанні у відділі станом на 23.02.2022 року фактично знищені внаслідок збройної агресії рф проти України, а тому на виконання ухвали суду про витребування доказів відділом надано матеріали виконавчого провадження № 67467006, які містяться у Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Представник скаржника адвокат Тіторенко І.А., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, вимоги скарги підтримав у повному обсязі та просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 67467006. В подальшому направив до суду клопотання з проханням проводити розгляд скарги за його відсутності.

Головний державний виконавець Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Карташов Д.О. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв від нього не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 10.11.2021 року Лівобережним ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) було відкрито виконавче провадження № 67467006 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29.12.2020 року про стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» суми судового збору у розмірі 16 833,97 грн., тобто з кожного у рівних частках по 8 416,99 грн. (а.с. 44).

11.01.2022 року головним державним виконавцем Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Карташовим Д.О. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 67467006 (а.с. 38-39).

Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть за № 4, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25).

08.07.2024 головним державним виконавцем Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Карташовим Д.О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 67467006 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 (а.с. 24).

Представник скаржника вважає зазначену постанову протиправною, передчасною та такою, що не відповідає нормам діючого законодавства України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ч. 1 ст. 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Предметом скарги є оскарження неправомірних, на думку представника скаржника, дій державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Положеннями ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

Оскаржуючи постанову про закінчення виконавчого провадження № 67467006 від 08.07.2024 року, представник скаржника посилається на те, що державний виконавець не врахував, що зобов`язання боржника ОСОБА_2 за виконавчим листом про стягнення суми судового збору у розмірі 8 416,99 грн. допускають правонаступництво.

Так, частиною 1 ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1219 ЦК України встановлено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Аналізуючи наведені вище норми права, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (п.п.8.11,8.12) встановила, що Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду, передаючи цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважала, що з 05 жовтня 2016 року (з набранням чинності Законом № 1404-VIII) процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника не допускається, а відповідне виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Однак, таке буквальне розуміння норм Закону № 1404-VIII є помилковим. Як Закон № 606-XIV, так і Закон № 1404-VIII передбачають обов`язок державного виконавця зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. Положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закон № 1404-VIII; пункт 3 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV) слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва.

Також в зазначеній постанові було зроблено висновок про те, що підстав для відступу від висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/617/17 немає, вони повністю узгоджуються між собою та із положеннями чинного законодавства України.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 року у справі № 916/617/17 було встановлено, що у разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (пункти 78-79).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки, а згідно з п. 3 ч. 3 цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

З досліджених судом матеріалів скарги, а також копій матеріалів виконавчого провадження № 67467006, вбачається, що державний виконавець, встановивши, що боржник у виконавчому провадженні № 67467006 ОСОБА_2 помер, не з`ясував, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, оскільки буквально тлумачив п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», що є помилковим.

Зобов`язання зі сплати судового збору, присудженого на підставі рішення суду, не є такими, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, отже такий обов`язок входить до складу спадщини, та відповідно вказані правовідносини передбачають правонаступництво.

Таким чином, оскільки правовідносини між сторонами у справі допускають правонаступництво, державний виконавець не виконав обов`язків щодо встановлення кола спадкоємців померлого боржника, а тому його дії щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження не можуть вважатися правомірними.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 761/22518/17.

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи, як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження, зверталися за отриманням спадщини та що саме вони успадкували згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, виконавець, встановивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48 гс 20), а також у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 461/320/23.

За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що державний виконавець вчиняв дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну сторони її правонаступником, суд дійшов висновку, що всіх належних та достатніх заходів з примусового виконання рішення суду, передбачених законом, державним виконавцем у виконавчому провадженні № 67467006 вчинено не було.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, вимоги скарги в частині визнання дій державного виконавця Карташова Д.О. по прийняттю 08.07.2024 року постанови про закінчення виконавчого провадження № 67467006 неправомірними та скасування зазначеної постанови підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання державного виконавця поновити виконавче провадження № 67467006 та вжити процесуальних заходів щодо процесуального правонаступництва боржника його спадкоємцями, суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З огляду на приписи ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», приймаючи до уваги те, що обов`язок виконавця відновити виконавче провадження після скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження, вживати необхідних заходів щодо неупередженого, ефективного та своєчасно виконання рішення та в повному обсязі вчиняти виконавчі дії прямо передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а тому, на думку суду, такі вимоги скарги є передчасними, а підстави для додаткового покладення цього обов`язку на державного виконавця судовим рішенням відсутні.

Розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012 року, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Більше того, згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 року, «Фадєєва проти Росії» (Заява № 55723/00), Страсбург, від 09.06.2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17.12.2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто, суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Враховуючи викладене, скарга АТ «Укрсиббанк» про визнання дій головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Карташова Д.О. неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 18, 39, 41 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4-5, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 247, 354, 447-452 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк», заінтересовані особи: головний державний виконавець Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Карташов Денис Олександрович, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Карташова Дениса Олександровича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.07.2024 року в межах виконавчого провадження № 67467006.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 08.07.2024 року, винесену головним державним виконавцем Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Карташовим Денисом Олександровичем винесену в межах виконавчого провадження № 67467006.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

скаржник Акціонерне товариство «Укрсиббанк», , м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12;

заінтересована особа: головний державний виконавець Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Карташов Денис Олександрович, Черкаська область, Уманський район, с. Городецьке, вул. Центральна, буд. 2А.

Повний текст ухвали складено 18 жовтня 2024 року.

Суддя: Федотова В.М.

.