Березівський районний суд Одеської області
17.10.2024
Справа № 494/391/24
Провадження № 2/494/238/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024 року Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Панчишина А.Ю.,

при секретарі Станілевич А.В.

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області про визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивач звернувся до суду з позовом до Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області та просить: визнати недійсним державний акт на право власності на земельну площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0008, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) Серія ЯИ № 190026, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 99 від 22 жовтня 2009 на підставі рішенням Шевченківської сільської ради Березівського району Одеської області від 22 грудня 1994 року № 7; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0008; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну площею 0,2368 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0009, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства Серія ЯИ № 190031, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04 від 22 жовтня 2009 на підставі рішенням Шевченківської сільської ради Березівського району Одеської області від 22 грудня 1994 року № 7; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2368 га, для ведення особистого селянського господарства яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0009.

В обгрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_2 є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та господарських споруд розміщених на земельній ділянці.

Житловий будинок за вищевказаною адресою ОСОБА_2 подаровано батьком ОСОБА_3 який помер.

Вирішивши привести у відповідності до діючого законодавства правовстановлюючу документацію на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 виявилося, що ОСОБА_3 отримав Державний акт на право власності на земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0008, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,2368 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0009, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Представник позивача стверджує, що ОСОБА_3 отримав право власності на вищевказані земельні ділянки після 1995 року коли ним було подаровано будинок ОСОБА_2 , а саме у 2009 році.

Позивач вважає, що Шевченківською сільською радою Березівського району Одеської області вчинено помилку щодо надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення технічної документації на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2368 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, представник позивача просить задоволити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 15 жовтня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Від Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області надійшла заява, в якій її представник зазначив, що селищна рада заперечень проти задоволення позовної заяви не має. Просить розглядати справу без участі представника від селищної ради.

В судовому засіданні, представник позивача надав пояснення на підтримку позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступних висновків.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються. Це правило діє, якщо законом не передбачено перерозподіл обов`язків доказування.

Позивач ОСОБА_2 є власницею будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та господарських споруд розміщених на земельній ділянці на підставі договору дарування, який зареєстровано в реєстрі за номером 33 від 29 листопада 1995 року та видано виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Березівського району Одеської області та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 04.05.2023 № 331162220. Житловий будинок за вищевказаною адресою ОСОБА_2 подаровано батьком ОСОБА_3 , що вбачається з договору дарування від 29.11.1995 року, посвідченого секретарем Виконому Шевченківської сільської ради Куцою Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №33.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 отримав Державний акт на право власності на земельні ділянки, а саме:

- земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0008, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 190026, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 99 від 22 жовтня 2009 на підставі рішенням Шевченківської сільської ради Березівського району Одеської області від 22 грудня 1994 року № 7,

- земельну ділянку площею 0,2368 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0009, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 190031, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04 від 22 жовтня 2009 на підставі рішенням Шевченківської сільської ради Березівського району Одеської області від 22 грудня 1994 року № 7.

ОСОБА_3 отримав право власності на вищевказані земельні ділянки після 1995 року, коли ним було подаровано будинок доньці ОСОБА_2 , а саме у 2009 році.

ОСОБА_2 вважає, що Шевченківською сільською радою Березівського району Одеської області вчинено помилку щодо надання ОСОБА_3 дозвіл на розроблення технічної документації на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2368 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді №277 від 27.10.2023 року Архівного відділу Березівської районної державної адміністрації на адвокатський запит від 26.10.2023 року за №24/2023 вбачається, що копію рішення сесії Шевченківської сільської ради від 22.12.1994 року №07 надати неможливо, так як таке до архівного відділу на постійне зберігання не передано.

Відповідно до відповіді Раухівської селищної ради за №1629/02-02/20 від 14.11.2023 року на адвокатський запит повідомлено, що надання копії рішення органу місцевого самоврядування, а саме рішення сесії Шевченківської сільської ради Березівського району Одеської області від 22.12.1994 року №07 на підставі якого ОСОБА_3 отримав державні акти на право власності на земельні ділянки, Раухівська селищна рада Березівського району Одеської області повідомила про відсутність зазначеного рішення (до селищної ради не передавалися на зберігання документи Шевченківської сільської ради Березівського району Одеської області, у тому числі рішення сесії за 1994 рік).

Статтями 18-21 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев`ять категорій, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі управління використання земельних ділянок.

Системне тлумачення положень ст. ст. 18-21 ЗК України дає підстави дійти висновку, що цільове призначення земель - це встановлені законодавством порядок, умови та межі використання земель для конкретних цілей відповідно до їх категорій. Цільове призначення конкретної земельної ділянки залежить від категорії земель, з яких її виділено, від планування та зонування території і є встановленою компетентним органом при наданні земельної ділянки межею її використання для конкретного призначення відповідно до затверджених планів розвитку території, зонуванням земель, а також правовим режимом відповідної категорії земель.

До однієї з таких категорій відносяться землі сільськогосподарського призначення, якими визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства (ст.22 ЗК України).

За змістом ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набували права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення органу державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативи правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст. 15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

У Постанові Верховного Суду України від 8 червня 2011 року (під головуванням судді - Яреми А.Г.) зазначено, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Позивачем взагалі не ставилось питання та не було доведено незаконності рішення Шевченківської сільської ради Березівського району Одеської області від 22.12.1994 року за №7, на підставі якого видані оспорювані державні акти серія ЯИ №190026 та ЯИ №190031. Вказані рішення є чинним і на сьогоднішній день. Окрім того, позивачем не доведено, яким чином оспорюванні державні акти на право власності на земельні ділянки порушують її права та законні інтереси.

Отже, з вищезазначеного, суд, вважає, що у задоволенні позовних вимог треба відмовити. За таких підстав не підлягають і задоволенню похідні вимоги про скасування державної реєстрації речових прав на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:001:0008 та :03:001:0009.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 13, 76-80, 89, 141, 206, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області про визнання недійсним державного акту та скасування державної реєстрації права власності - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Панчишин А.Ю.