Справа № 495/2131/24
15 жовтня 2024 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
судді Заверюха В.О., при секретарі Кісьовій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 05.01.1999 року №2054/Б нерухомого майна у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, житловою площею 34,7 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«Г» - сарай; літ.«Е» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-6,І споруди, зареєстрований Одеською товарною біржею та визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, житловою площею 34,7 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«Г» - сарай; літ.«Е» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-6,І споруди.
Короткий зміст та обґрунтування позову
05.01.1999 року у м.Білгород-Дністровський між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу №2054/Б щодо продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, житловою площею 34,7 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«Г» - сарай; літ.«Е» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-6,І споруди, договір було зареєстровано Одеською товарною біржею. Сторони досягли згоди, щодо всіх істотних умов договору, а саме: ціни, строків передачі майна, порядку розрахунків, тощо. Відповідно до п.1 договору продавець продав, а покупець купила житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, житловою площею 34,7 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«Г» - сарай; літ.«Е» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-6,І споруди. Зазначене в договорі нерухоме майно належало продавцю на підставі договору купівлі-продажу №206/Б від 14.11.1995 року. Також п.5 договору встановлено, що покупцем отримані гроші за продане нерухоме майно, до підписанням сторонами договору. У подальшому, КП «Білгород-Дністровське БТІ» за позивачем була проведена державна реєстрація вищевказаної квартири, інвентаризаційна справа №2227. Оскільки на час укладання договору, правочини, зареєстровані на біржі не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, вказаний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. Оскільки на даний момент позивачу стало відомо про недійсність біржової угоди та про необхідність визнання договору купівлі-продажу дійсним в судовому порядку, остання звернулась до суду з даним позовом.
Рух справи у суді
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2024 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2024 року з КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» (вул.Михайлівська 25, м.Білгород-Дністровський, Одеської області) витребувана інвентаризаційна справа №2227 на об`єкт нерухомості, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не зявилась, але подала до суду заяву, в якій підтримує позов, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просила задовольнити та справу розглянути без її участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.3 ст.130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Згідно ч.1, 2 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
Судом встановлено, що 05.01.1999 року між ОСОБА_1 , з одного боку та ОСОБА_2 , з іншого боку було укладено договір купівлі-продажу №2054/Б, відповідно до якого відповідач продав, а позивач купила житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, житловою площею 34,7 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«Г» - сарай; літ.«Е» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-6,І споруди. Вказаний договір був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №2054/Б від 05.01.1999 року. В подальшому вказана угода була зареєстрована у КП «Білгород-Дністровське БТІ» у реєстраційній книзі під №14-1940, інвентаризаційна справа №2227.
Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно ст.153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст.227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 20.07.2001 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст.47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Зі змісту договору №2054/Б від 05.01.1999 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Одеській товарній біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.
Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.
У КП «Білгород-Дністровське БТІ» було зареєстровано право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, житловою площею 34,7 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«Г» - сарай; літ.«Е» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-6,І споруди за ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №2054/Б від 05.01.1999 року, запис у реєстраційній книзі під №14-1940, інвентаризаційна справа №2227.
На теперішній час позивачу стало відомо про недійсність біржової угоди і необхідності підтвердження її дійсності у судовому порядку, оскільки при оформленні сторонами договору купівлі-продажу не були виконані вимоги ст.227 ЦК України, в частині нотаріального оформлення зазначеної угоди.
Отримавши державну реєстрацію в КП «Білгород-Дністровське БТІ» право власності на вказаний житловий будинок, який позивач придбала за договором купівлі-продажу №2054/Б від 05.01.1999 року, що зареєстрований на Одеській товарній біржі, держава цим самим визнала її право власності на спірний житловий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.
При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.
У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи.
Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу №2054/Б від 05.01.1999 року, що зареєстрований на Одеській товарній біржі, за яким відповідач продав, а позивач купила житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, житловою площею 34,7 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«Г» - сарай; літ.«Е» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-6,І споруди.
Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.
З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна №2054/Б від 05.01.1999 року у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, житловою площею 34,7 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«Г» - сарай; літ.«Е» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-6,І споруди, оформленого на Одеській товарній біржі, дійсним.
Керуючись ст.ст.4, 12-13, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 280- 289, 354 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу від 05.01.1999 року №2054/Б нерухомого майна у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, житловою площею 34,7 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«Г» - сарай; літ.«Е» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-6,І споруди, зареєстрований Одеською товарною біржею - дійсним
Визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, житловою площею 34,7 кв.м.; літ.«Б» - літня кухня; літ.«Г» - сарай; літ.«Е» - вбиральня; літ.«Д» - гараж; №1-6,І споруди.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Заверюха В.О.