справа № 274/6709/24
провадження № 2/0274/1641/24
Рішення

Іменем України

15.10.2024 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бердичівської міської ради Житомирської області, згідно якого просить визнати за ним право власності на нерухоме майно: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 , після її смерті відкрилась спадщина на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Він звернувся до Бердичівської державної нотаріальної контори з заявою видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру. Постановою державного нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії №130/02-31 від 01.02.2024 року, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавиці на зазначену квартиру. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду з даною заявою.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.08.2024 позовну заяву було залишено без руху. (а.с.28 - 29).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с.34-35).

Позивач в підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в підготовче засідання не з"явився, на адресу суду спрямував заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.08.2022 року (а.с. 4).

Факт родинних відносин між спадкодавицею та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_2 від 05.11.1964 (а.с.5).

05.06.1980 Виконавчим комітетом Бердичівської міської Ради депутатів трудящих м.Бердичева видано ордер №77 на ім`я ОСОБА_2 , сім`я якої складається з 2 осіб ( ОСОБА_2 та її син ОСОБА_1 ), на право зайняття 2 кімнатної квартири, жилою площею 29,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Ордер видано на підставі рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради народних депутатів Житомирської області від 05.06.1980 №330, що підтверджується архівним витягом від 21.03.2024 №0/1 (а.с.9).

Згідно довідки №9 від 04.09.2024, виданої ОСББ "Вишня 1" ОСОБА_1 користується квартирою АДРЕСА_2 за квартиру АДРЕСА_3 виплачено повністю. Сплачений внесок за викуп приміщення становить 3888,00 крб (а.с.32).

Як вбачається з довідки КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 07.11.2023 №1529 правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_2 станом на 31.12.2023 не оформлений, право власності не зареєстровано.

Згідно технічного паспорту на квартиру від 23.11.2023, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 квартира двокімнатна, загальною площею 45,2 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м (а.с.10-16).

Відповідно до висновку оцінювача про вартість майна, станом на 26.03.2024 вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 становить 75230,00 грн (а.с.17-20).

Однак за життя ОСОБА_2 не зареєструвала право власності на належну їй двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради № 1529 від 07.11.2023.

Позивач претендує на вищезазначене спадкове майно як спадкоємець за законом.

Постановою Бердичівської державної нотаріальної контори №130/02-31 від 01.02.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю у нього документа, що посвідчує право власності спадкодавиці на зазначену квартиру (а.с. 6).

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Як визначено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як визначено ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч.1 ст. 317 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 5,47,49 Закону України «Про нотаріат», п.22.31 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положення ст. 328 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.

Згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Відповідно до ст. 384 ЦК України член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в силу ЦК України, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» за ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» слідує, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

Верховний Суд України в листі від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначив, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону «Про власність», набувають права власності на квартиру (п. 69, 71).

За змістом ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до пп. 1 п. 80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації прав на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, подається довідка житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, а також технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

Верховний Суд України в постанові від 18 грудня 2013 року в справі № 6-138цс13 висловив правову позицію, в якій в тому числі зазначив, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в підготовчому засіданні докази, суд вважає, що на момент набуття права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру законодавством не була передбачена як обов`язкова видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так й обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру.

ОСОБА_2 отримала квартиру як член кооперативу, нею проведено повну сплату за вказане житлове приміщення, а отже остання набула право власності на спірну квартиру.

Як відмітив Пленуму Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, вона включається до складу спадкового майна.

Оскільки ОСОБА_2 набула свого часу на законних підставах право власності на зазначену квартиру, остання входить до складу спадкового майна. Однак спадкодавець не оформила своє право власності на нерухоме майно і не отримав правовстановлюючі документи, а відтак позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права. Позивач спадщину прийняв, від неї не відмовився, користується вказаною кооперативною квартирою.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у підготовчому засіданні, стороною відповідача позов визнано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 12-13,76-81,89,200,206,211,247,258,263-265,354 ЦПК України, суд

ви р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 жовтня 2024 року.

Суддя Т.М. Вдовиченко