Справа № 307/3308/24
Провадження № 2/307/793/24
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 жовтня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Ніточко В.В.,

з участю секретаря судового засідання Заяць Т.П., позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька,

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька.

Позовні вимоги мотивує тим, що у шлюбі з ОСОБА_5 , який був укладений в 1974 році, в них народилось троє дітей. Після розірвання шлюбу і до повноліття дітей, він систематично сплачував аліменти до досягнення ними повноліття. Старший син ОСОБА_6 є інвалідом 2 групи, тому не може утримувати його матеріально. Син ОСОБА_7 сплачує аліменти в сумі 1 500 грн. щомісячно. На даний час він є пенсіонером, проживає один, в нього ішемічна хвороба серця та інші супутні захворювання, а тому постійно потребує медикаментозного лікування. Крім цього, йому необхідно провести операцію на серце. Зазначає, що відповідачка, яка є його дочкою, постійно працює на заробітках в Чеській Республіці, має дохід, розмір якого дозволяє їй надавати матеріальну допомогу, однак вона жодним чином не турбується про його матеріальне становище.

Просить стягнути з ОСОБА_3 аліменти на його утримання в розмірі 4 000 грн. 00 коп., щомісячно, з дня подачі позову до суду, і довічно.

Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечила та зазначила, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про сплату аліментів в розмірі 4000 грн. щомісячно є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Просить суд звернути увагу на те, що дійсно позивач отримує аліменти від її брата ОСОБА_7 , проте рішення суду про стягнення аліментів, яке позивач не долучив до матеріалів справи, ухвалено не 06 грудня 2021 року, а 04 листопада 2021 року, і в даному позові позивач вказував на інші обставини, щодо свого матеріального утримання, а саме зазначав про існування в нього онкологічного захворювання, а наразі, в даному позові, зазначає вже про наявність в нього ішемічної хвороби серця, таким чином відповідачка вважає, що позивач намагається суд ввести в оману. Також позивач стверджує, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 , він добровільно і систематично сплачував аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, проте це також являється не правдою, оскільки позивач приховує те, що ОСОБА_5 , мати відповідачки, подавала позивача на стягнення аліментів в примусовому порядку і за рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області було ухвалено стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей, проте такі аліменти позивач не сплачував взагалі. Підтвердити обставини, що свідчать про ухилення позивача від обов`язку утримання неповнолітніх дітей можуть свідки, явку яких відповідачка зобов`язується забезпечити, а саме: ОСОБА_8 , мати відповідачки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Як зазначено у позовній заяві, позивач отримує пенсію в розмірі 2725 гривень, а також додатково отримує аліменти від сина ОСОБА_7 у розмірі 1500 гривень. Позивачем разом із позовною заявою не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної ним пенсії та іншого доходу, є значно нижчим за розмір його щомісячних витрат. Інших доказів, окрім тих, якими підкріплюються факти про те, що позивач не потребує грошової допомоги, позивач не надав. Всі факти, що позивачем наведено у позовній заяві, свідчать про те, що позивач живе у достатку та турботі близьких зі сторони як сина ОСОБА_7 , так і сина ОСОБА_11 . Позивачем також не надано жодних доказів, які б підтверджували, що син ОСОБА_6 , має 2 групу інвалідності, і не в змозі утримувати батька.

Також зазначає, що у своєму позові позивач вказує на те, що хоче піти на операцію на серце в Ужгородську лікарню, проте жодних медичних документів, довідок, виписок, які б свідчили про потребу в проведенні такої операції не надає, як і не надає копій з своєї медичної картки, тому відповідачка вважає, що одна тільки довідка від знайомого сімейного лікаря, не може свідчити про наявність такої хвороби і потребу в оперативному втручанні. Окрім того, позивач додає до позову акт обстеження матеріально побутових умов проживання від 30 липня 2024 року, підписаний депутатом сільської ради ОСОБА_12 , проте депутат, який надав вказаний акт, подав до Углянської сільської ради заяву-звернення, яку також адресував і до Тячівського районного суду, в якій зазначив, що дійсно вказаний акт надавався ОСОБА_1 , для оформлення одноразової матеріальної допомоги, проте жодних документів, які б свідчили про наявну хворобу чи потребу в оперативному втручанні позивач йому не показував та такі не надавав (заява-звернення додаються).

Що стосується суми стягнення аліментів та можливості відповідачки сплачувати аліменти в розмірі 4000 грн., то просить врахувати наступне, відповідачка, перенесла ряд оперативних втручань, пов`язаних з онкологічним захворюванням щитовидної залози, для проведення такого втручання і подальшого лікування, всі близькі та інші родичі матеріально допомагали, оскільки коштів для такого лікування в позивачки не було та нема. Окрім того, відповідачка ніде не працює та жодних доходів не отримує як в Україні, так і за кордоном, перебувала до проблем зі здоров`ям в пошуку роботи за межами України, але безрезультатно, а також відповідачка чим може, тим допомагає своїй матері, яка теж перебуває на пенсії і має багато проблем з здоров`ям.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Крім цього зазначив, що сплачував аліменти на утримання дітей.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, дала пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Крім цього зазначила, що позивач, коли вона була неповнолітньою, ніколи з нею не спілкувався, ніколи не вітав її з днем народженням, не сплачував аліменти та не надавав жодної допомоги. Після розірвання шлюбу між позивачем та її мамою, відповідач залишився проживати в будинку, а вона з мамою та братами були вимушені проживати у підсобному маленькому приміщенні, де всі четверо спали на одному дивані. Особливо їй запам`яталося те, що взимку, на свята, коли було холодно, позивач навмисно вибив вікно в приміщенні, де вони проживали, і вони мерзли.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Із паспорта громадянина України відомо, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьком є ОСОБА_1 , а мамою ОСОБА_5 (а.с.3).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 01 серпня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області і отримує пенсію за віком в розмірі 2 725 грн. 00 коп. (а.с.4).

Із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 , 1951 року народження, складеного депутатом сільської ради ОСОБА_12 , відомо, що він проживає в АДРЕСА_1 , є пенсіонером, на даний час ніде не працює, хворіє (серцева недостатність) та потребує кошти на лікування (а.с. 5).

Згідно довідки Углянської амбулаторії ЗПСМ № 517 від 31 липня 2024 року, ОСОБА_1 знаходиться на "Д" обліку з діагнозом "Ішемічна хвороба серця" та іншими хворобами (а.с. 6).

Із довідки Углянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 935 від 31 липня 2024 року відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає один в АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 30 вересня 2024 року, ОСОБА_3 за період з І кварталу 2024 року по ІІ квартал 2024 року доходів не мала (а.с. 37).

Із протоколів обстежень, досліджень та медичних довідок відомо, що ОСОБА_3 хворіє та потребує лікування (а.с.38-43).

Згідно заяви звернення депутата ОСОБА_12 , останній складав акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 , який при складанні даного акту пояснив, що він йому необхідний для оформлення одноразової матеріальної допомоги. Документів для лікування ОСОБА_1 не показував (а.с.44).

Із рішення уряду праці Чеської Республіки Регіонального відділу у Брно відомо, що ОСОБА_3 перебувала на обліку осіб, які шукають роботу у період з 01 квітня 2022 року по 27 лютого 2024 року (а.с.52-53).

Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року, з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь непрацездатного батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень, щомісячно, починаючи з 02 вересня 2021 року, і довічно (а.с.70-72).

Із виписки із медичної карти, виданої 09 вересня 2024 року КНП "ЗОКЛ ім. А.Новака" відомо, що ОСОБА_1 проводили оперативне втручання (надлобкова простатектомія), рекомендовано медичні препарати (а.с.73).

Згідно інформації Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2024 року, в алфавітному покажчику є запис, згідно якого ОСОБА_5 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на трьох дітей, справа №-240/87р. Копія постанови знищена у зв`язку з паводком у 2001 році (а.с. 66)

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що є хресною мамою відповідачки та кумою позивача. Після розірвання шлюбу позивач, взимку, вигнав з будинку свою колишню дружину та трьох дітей, і вони проживали в хліві. Жодної допомоги дітям позивач не надавав, аліменти не сплачував. Коли колишня дружина позивача їхала на заробітки, то була вимушена брати з собою трьох неповнолітніх дітей, оскільки позивач їх не доглядав.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що є мамою відповідачки та колишньою дружиною позивача, з яким вони розлучилися у 1987 році. Після розлучення, взимку, позивач її з трьома малими дітьми вигнав з будинку, і вони жили в хліву, і спали на одному дивані. На Різдво, умисно, вибив вікно, щоб вони мерзли. Жодних аліментів на утримання дітей не платив, оскільки вважав, що діти не його. Ніколи жодної матеріальної допомоги дітям не надавав. На даний час дочка хворіє, і їй робили дві операції. Зазначила, що позивач не потребує допомоги, оскільки в цьому році робив ремонт у будинку, а саме перекрив дах.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що є сусідкою позивача, який ніколи жодної допомоги дітям не надавав, а навпаки, взимку, вигнав з будинку жінку з дітьми, і вони жили в хліві.

V. Оцінка Суду.

Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст. 4 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2024 року2 361 гривень, тобто пенсія позивача в розмірі 2 725 грн. та аліменти, які він отримує від сина, в розмірі 1 500 грн., цілком забезпечує йому прожитковий мінімум у встановленому законом розмірі.

Як вказує позивач, він за станом здоров`я потребує систематичного лікування, йому необхідно робити операцію, проте жодних доказів щодо того, що йому необхідне систематичне лікування та необхідно проводити операцію, суду не надає.

Доводи позивача про те, що він потребує матеріальної допомоги з боку дочки, яка зобов`язана таку допомогу надавати в силу вказівки закону, спростовуються відсутністю передбачених законом підстав для застосування положень ст. 202 СК України.

Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

Що стосується ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків слід зазначити наступне.

Позивач у позовній заяві зазначає, що шлюб між ним та ОСОБА_5 було розірвано, і він систематично сплачував своїй колишній дружині аліменти на утримання спільних трьох дітей.

Представник відповідачки у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні вказує, що позивач приховує те, що ОСОБА_5 , мати відповідачки, подавала позивача на стягнення аліментів в примусовому порядку і за рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області було ухвалено стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей, проте такі аліменти позивач не сплачував взагалі.

Факт несплати позивачем аліментів на утримання відповідача в судовому засіданні підтвердили свідки.

Вказаних доводів позивач у жодній мірі не спростовував, що слід вважати визнаними сторонами обставинами та наведені факти відповідно доведенню не підлягають.

Отже, наведене свідчить про те, що позивач ухилявся від свого батьківського обов`язку стосовно утримання дочки ОСОБА_3 .

Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що він не отримує інших доходів окрім пенсії та аліментів від сина, не отримує державних пільг, субсидій, а також позивачем не надано доказів, що у нього відсутнє майно, яке може приносити дохід.

При цьому жодних доказів про те, що позивач несе значні додаткові витрати на придбання медикаментів, медичні огляди, профілактику, тощо та це, чи будь-яка інша обставина істотно впливає на його матеріальне становище у бік погіршення, у матеріалах справи немає.

Зважаючи на вказане, відсутність у позивача потреби у матеріальній допомозі, зокрема, і від відповідача; наявність у нього достатніх власних доходів; відсутність істотних втрат у грошових коштах, що свідчили б про необхідність матеріальної допомоги; те що позивач, як батько, ухилявся від виконання батьківських обов`язків стосовно відповідача, в контексті ст.204 СК України, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись статтями 1, 172, 201, 202, 204, 205Сімейного кодексу України, статтями 2, 5, 10-13, 18, 133, 141, 142, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 17 жовтня 2024 року.

Суддя В.В. Ніточко