Справа № 461/9019/23 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/922/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення пені,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з акціонерного товариства (далі АТ) «Ідея Банк» пеню в розмірі 3% суми, належної до повернення за період з 01.10.2010 року по 20.10.2023 року, що складає 134869 грн. 55 коп.

Вимоги обґрунтовано тим, що 30.09.2010 року між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року, згідно з п.1.1 якого, банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 7805 грн. під 32,98% річних від залишкової суми кредиту строком на 20 місяців, пунктом 1.5 якого встановлено, що за обслуговування цього кредиту банком позичальник сплачує щомісячно плату у розмірі 1,51% від початкової суми кредиту.

У зв`язку з нікчемністю пункту 1.5 кредитного договору, 16.03.2023 року ОСОБА_1 скерувала на адресу банку вимогу про повернення безпідставно перерахованих коштів за вказаним кредитним договором.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11.10.2023 року стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 942 грн. 99 коп. безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування згідно кредитного договору №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року. Цим рішенням суду також встановлено факт дострокового виконання позивачкою зобов`язань за кредитним договором і зазначено, що нікчемна умова кредитного договору є недійсною з моменту його укладення.

З урахуванням наведеного, позивачка вважає, що відповідач зобов`язаний був повернути отриману ним на підставі недійсного пункту договору суму комісії з моменту укладення кредитного договору, тобто з 30.09.2010 року по 20.10.2023 року в розмірі 134869 грн. 55 коп.

Вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

Позивачка не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на спірні правовідносини не поширюється норма ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки він прямо суперечить нормам Закону.

Зокрема, наголошує, що постановою Львівського апеляційного суду від 11.10.2023 року в справі 461/2853/23 встановлено нікчемність пункту 1.5 кредитного договору про внесення плати за обслуговування кредиту. Однак, за період користування кредитними коштами нею було сплачено в якості комісії 942 грн. 88 коп.

За позицією позивачки, відповідач зобов`язаний був повернути їй всю суму сплаченої комісії, однак, не повернув, тому, як наслідок, в АТ «Ідея Банк» виникло прострочення зобов`язання з повернення комісії за кредитним договором №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року за період з 30.09.2010 року по 20.10.2023 року. При цьому, покликається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №320/5115/17, в якій зазначено, що пеня, передбачена частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання зобов`язання на користь споживача.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 01.10.2024 року, є дата складення повного судового рішення 11.10.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.09.2010 року між АТ «Ідея банк» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) було укладено кредитний договір №Б77.106.72187, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 7805 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), строком на 20 місяців, а позичальник зобов`язувався повернути грошові кошти разом із процентами за річною змінюваною процентною ставкою, що визначається як змінна частина ставки, яка станом на день укладення договору становила 32,98%, збільшена на маржу банку в розмірі 1,51%, та платою за обслуговування кредитної заборгованості.

Графік щомісячних платежів за кредитним договором наведений в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, підписаного сторонами.

Графіком щомісячних платежів за кредитним договором передбачено внесення позичальником на транзитний рахунок № НОМЕР_1 щомісячного платежу в розмірі 630 грн. 35 коп., частини якого зараховуються банком на погашення заборгованості за тілом кредиту, погашення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами та стягнення плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до п.5.2 кредитного договору, договір вступає в силу з дня його підписання сторонами, зобов`язання сторін є дійсними до повного їх виконання.

Згідно з п.3.3.2 кредитного договору, позичальник має право достроково повернути всю суму кредиту або її частину.

16.03.2023 року позичальник ОСОБА_1 звернулася до АТ «Ідея Банк» з письмовою вимогою про повернення їй плати за обслуговування кредиту, яка незаконно нараховувалася банком з часу укладення кредитного договору.

Згідно відповіді АТ «Ідея Банк» від 30.03.2023 року, банк відмовився повертати вказані кошти та повідомив, що такі будуть повернуті тільки після рішення суду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, яка набрала законної сили, стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 942 грн. 88 коп. безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування згідно кредитного договору №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року.

Зазначеною постановою встановлено, що кредитування тривало неповних 8 місяців, останній платіж позивачкою було здійснено 23.05.2011 року.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У цьому Законі не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта споживача.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою обґрунтовано позов, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Таким чином, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Тобто, після припинення договірних правовідносин, правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки виконання договорів у контексті статей 598, 599 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Відтак, виплата передбаченої договором та встановленої статтями 549, 551 ЦК України пені поширюється лише на період дії договору банківського вкладу та після припинення такого договору вказана пеня не нараховується.

Таким чином, з моменту припинення зобов`язання за кредитним договором не існує споживчих правовідносин, а тому на вказані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» і пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими вони врегульовані, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між позивачем та відповідачем припинені правовідносини з кредитного договору від 30.09.2010 року, а відтак, норма частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, тому суд правильно відмовив у задоволенні вказаного позову за безпідставністю заявлених вимог.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд правильно вирішив спір по суті, не допустивши порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 11 жовтня 2024 року.

Головуючий С.М.Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В.Ніткевич