Провадження № 2-о/185/401/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

з участю секретаря судового засідання Іжболдіної І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви вказано, що заявниця - ОСОБА_1 та її син - ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_1 , в якій разом мешкають по теперішній час. Заявниця тривалий час, близько 20 років, страждала від нестерпної поведінки сина, проте на даний час прояви домашнього насильства стають все більш загрозливими. ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, в стані алкогольного сп`яніння застосовує до заявниці насильство фізичного та психологічного характеру, а саме: висловлюється грубою нецензурною лексикою, плюється; погрожує ножем та підірвати гранату, яка буцімто у нього залишилась з часів перебування на військовій службі; нищить майно в квартирі - б`є вікна, посуд, ламає двері, кидає телефоном, постійно не дає спати по ночам, останнього разу побив заявницю, про що свідчить довідка з травматологічного пункту від 01.09.2024 року № 9766. Заявниця зверталась до правоохоронних органів, однак всіма заходами він нехтує, продовжуючи далі піддавати заявницю тортурам, роблячи її життя нестерпним. До ОСОБА_2 застосовувався терміновий заборонний припис декілька разів, проте останній не змінив свою поведінку, у зв`язку з чим у заявниці виникла необхідність звернутись до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти видачі обмежувального припису про що надав письмову заяву, в якій також визнав обставини, зазначені в заяві ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що заявниця та заінтересована особа зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспортів сторін.

Відповідно копії свідоцтва про право власності від 04.12.2008 року заявниця та ОСОБА_2 є співвласниками вищевказаної квартири.

01.09.2024 року стосовно ОСОБА_2 постановлено терміновий заборонний припис, в якому заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, якою є ОСОБА_1 , терміном 2 доби.

21.09.2024 року відносно ОСОБА_2 постановлено терміновий заборонний припис, яким його було зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалї особи, заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Згідно довідки №9766 травматологічного кабінету КНП «ПЛІЛ» ПМР, 01.09.2024 року ОСОБА_1 звернулась за медичною допомогою у зв`язку з побиттям ОСОБА_2 вдома, встановлений діагноз: забій, гематома м`яких тканин обох гомілок.

Розділом IV глави 13 Цивільного процессуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 згаданого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі -колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст.3 Закону).

Відповідно до п. 2 ч.1ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч.1ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

За змістом поданої заяви заявниця посилається на те, що її син ОСОБА_2 є кривдником та вчиняє психологічне та фізичне насильство над нею. Раніше ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашного насильства відносно своєї матері ОСОБА_1 . В своїй письмовій заяві ОСОБА_2 визнав обставини зазначені в заяві ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису та не заперечував проти його видачі.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 вчиняв неодноразово домашне насильство відносно своєї матері раніше, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за це, та те, що застосування до нього стягнення не змінило його ставлення та поведінку, також не вплинули й застосовані до ОСОБА_2 термінові заборонні приписи, враховуючи наявність обґрунтованих ризиків для ОСОБА_1 , суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо застосування обмежувального припису, суд також враховує, що ОСОБА_2 є співвласником квартири та вважає, що "право на життя" превуалює над правом користування своїм майном, а тому може бути застосовано такий вид як заборона перебування в місці проживання ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 350-1, 350-5, 350-6 ЦПК України, ст.ст.1, 18, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо:

1) перебування в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) наближення ближче чим на 50 м до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч.4ст. 350-6 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя М. М. Перекопський