КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/4579/22 головуючий у суді І інстанції Бабко В.В.
провадження №22-ц/824/7470/2024 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сербулова Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «УХЛ-МАШ» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «УХЛ-МАШ» про зміну формулювання причин звільнення та зобов`язання вчинити дії.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно наказу № 88-к від 05.07.2010 його було прийнято на роботу до Приватного акціонерного товариства «УХЛ-МАШ» на посаду менеджера із збуту відділу збуту металевих меблів і сейфів. Згідно наказу №23-к від 14.02.2011 позивача було призначено виконуючим обов`язки директора виставкового салону-магазину відділу збуту металевих меблів і сейфів. В подальшому, відповідно до наказу №168-к від 12.11.2012 позивача було призначено керівником регіональних представництв відділу збуту металевих меблів і сейфів. Відповідно до наказу №26-к від 10 травня 2022 року, позивача було звільнено на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри. Із вказаним наказом, позивач категорично не згодний, про що було зазначено у самому наказі та стало підставою для звернення із даним позовом.

Просив визнати незаконним та скасувати наказ Голови Правління «УХЛ-МАШ» №26-к від 10.05.2022 про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довіри. Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з Приватного акціонерного товариства «УХЛ-МАШ» з «звільнений згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри» на «звільнений згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю» та зобов`язати Приватне акціонерне товариство «УХЛ-МАШ» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , а саме у розділ «Відомості про роботу» запис № 7 від 10.05.2022 «звільнений згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри» зазначивши про його недійсність та внести новий запис наступного змісту: «звільнений згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю».

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 17 січня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сербулов О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення прийняв позицію відповідача про те, що позивач неналежним чином виконував обов`язки з проведення інвентаризації, неналежним чином складав документи, а інвентаризаційні описи взагалі не складалися, чим порушено Посадову інструкцію керівника регіональних представництв.

Вказував на те, що жодних відомостей, що наведені у Висновку розбіжності виявлені саме згідно даних бухгалтерського обліку відповідача матеріали справи не містять. Єдине що фігурує в рішенні суду це те, що «наявні в них відомості не співпадають з даними, які містяться в IC-Про Центр «УХЛ-МАШ», та не відповідають фактичним даними, отриманих під час здійснення контрольних заходів в листопаді-грудні 2021 року».

Матеріали справи та Висновок про результати службового розслідування не містять матеріалів інвентаризації, форма та зміст яких відповідає вимогам, установленим Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, як і не містять відомостей, що здійснення контрольної перевірки здійснено згідно п. 14 Положення 879.

Доказів (розпорядчого акту) того, що позивач був призначений та, або входив до складу, або був залучений до будь-якої інвентаризаційної комісії відповідача, справи не містять. Також зазначав, що матеріали справи не містять доказів того, що у відповідача були створені інвентаризаційні комісії.

Так, у рішенні суд першої інстанції посилався на Накази про відрядження за період з 2018 по 2021 роки та пояснювальні записки позивача від 13.12.2021 року та 23.11.2021 року, констатує, що позивач визнає свою вину щодо неналежного контролю, недоведення інвентаризації до кінця. При цьому, на підставі чого саме позивач мав контролювати будь-що, про що йдеться у вказаних поясненнях судом не встановлено.

Накази про відрядження та пояснювальні записки позивача від 13.12.2021 року та 23.11.2021 року не є належними і допустимими доказами покладення на позивача обов`язків та відповідальності голови або члену комісії інвентаризації.

Тому скаржник вважає, що у суду першої інстанції не було жодних підстав зробити висновок, що позивач неналежним чином виконував обов`язки з проведення інвентаризації майна відповідача, оскільки матеріали (висновки) службового розслідування так і матеріали справи взагалі не містять жодних інструкцій та, або інших внутрішніх нормативних актів, які міг порушити чи порушив позивач.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки процесуальній поведінці відповідача, з огляду на те, що в суді першої інстанції заявлялось клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи та така експертиза була призначена судом, однак не виконана, оскільки відповідачем не надано оригінал документу - «Должностная инструкция руководителя региональных представительств від 31.05.2016».

21.03.2024 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 - адвоката Сербулова О.В. про зупинення провадження, посилаючись на положення п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та обгрунтовуючи тим, що згідно довідки від 16.02.2024 року № 135 виданої командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , матрос ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 з 13.02.2024 року. Тому просив суд апеляційної інстанції зупинити провадження у справі № 754/4579/22 до закінчення проходження військової служби ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України (а.с. 1-7 том 3).

27.03.2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ПрАТ «УХЛ-МАШ» - адвоката Андрієнко С.В., в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с 8-32 том 3).

15 липня 2024 року до апеляційного суду надійшло клопотання про долучення доказів від представника ОСОБА_1 - адвоката Сербулова О.В., посилаючись на те, що протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 11.06.2024 року представнику апелянта надано час для подання доказів перебування позивача у складі Збройних Сил України, у зв`язку з чим просив долучити до матеріалів справи копію довідки за формою №5 від 27.06.2024 року № 2265 виданої командиром військової частини НОМЕР_3 капітаном 1 рангу ОСОБА_3 та копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 25.03.2024 № 74 тимчасово виконуючого обов`язки командира ВЧ НОМЕР_3 капітана 1 рангу ОСОБА_4 .

Розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Сербулова О.В. про зупинення провадження, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №456/2541/19.

Однак представником позивача не надані докази, які б містили інформацію про перебування позивача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції на час перегляду справи судом апеляційної інстанції, за таких обставин колегія суддів вважає, що клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення не підлягають задоволенню, з тих підставам, що наказ ПрАТ «Ухл-Маш» виданий правомірно з дотриманням законодавства, із зазначенням в ньому конкретних фактів допущеного працівником невиконання обов`язків, коли саме вони мали місце, які проступки/дії вчинив працівник, отже без порушення законодавства про працю.

Суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки також тим, що позовні вимоги позивача про зміну формулювання причин звільнення та внесення змін до трудової книжки є похідними від вимог про скасування наказу про звільнення, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про залишення такої вимоги також без задоволення.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний, крім іншого, у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06.02.2018 року в справі № 521/4221/16, від 25.01.2021 року в справі № 296/4664/19, від 02.06.2021 року в справі № 592/8437/20, від 20.01.2023 року в справі № 296/2251/21, правовий аналіз п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає обов`язкового настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Положеннями ч. 1 ст. 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Водночас у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року в справі № 490/9707/14-ц вказано, що роботодавець негативно оцінює трудову діяльність працівника, що зумовлено невиконанням чи неналежним виконанням працівником своєї трудової функції, безпосередньо пов`язаної з обслуговуванням грошових, товарних і культурних цінностей, це й означає, що довір`я втрачено. Тобто вбачається втрата довір`я через невиконання чи неналежне виконання працівником своєї трудової функції, безпосередньо пов`язаної з обслуговуванням грошових, товарних і культурних цінностей. Отже, втрата довір`я не потребує окремого доказування.

Про суб`єктивне ставлення роботодавця до конкретної ситуації та зміна ставлення до працівника шляхом втрати довір`я до нього Верховним Судом також вказано в постанові від 29.06.2022 року в справі № 712/9873/20. При цьому, втрата довіри може бути обумовлена лише винними діями працівника, які він вчинив навмисно або необережно й завдав або міг завдати шкоди, що дає підстави роботодавцю виявити йому недовіру.

Встановлено, що згідно із трудової книжки НОМЕР_4 , ОСОБА_1 , з 01.07.2010 року по 10.05.2022 року працював в Приватному акціонерному товаристві «УХЛ-МАШ» (а.с. 17-19 том 1).

Відповідно до Наказу № 88-к від 05.07.2010 року, ОСОБА_1 , з 01.07.2010 року було прийнято на роботу до Приватного акціонерного товариства «УХЛ-МАШ» на посаду менеджера по продажам Відділу збуту металевих меблів і сейфів, з оплатою праці, згідно штатному розпису (а.с. 134 том 1).

Наказом №23-к від 15.02.2011 року, ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки директора виставкового салону-магазину Відділу збуту металевих меблів і сейфів (а.с. 136 том 1).

Згідно із Наказу №168-к від 12.11.2012, ОСОБА_1 було призначено керівником регіональних представництв Відділу збуту металевих меблів і сейфів (а.с. 137 том 1).

У відповідності до Посадової інструкції керівника регіональних представництв, затвердженої Головою правління ПрАТ «УХЛ-МАШ», ОСОБА_5 , від 31.05.2016 року, ОСОБА_1 зобов`язаний: виконувати наданий план продажів: особистий та по представництвам; активно просувати і розвивати представництво; професійно консультувати клієнтів, розсилати пропозиції по цільовим групам; контролювати заборгованості; контролювати надходження грошових коштів від клієнтів; вести клієнтську базу; вміти працювати в бухгалтерській програмі ІС-Про; проводити зустрічі та переговори з клієнтами; продавати продукцію; своєчасно подавати всі звіти; бути присутнім на всіх нарадах; вирішувати задача поставлені вищім керівництвом; виконувати окремі службові доручення безпосереднього керівника; підтримувати позитивний моральний клімат в офісі; виконувати правила трудового розпорядку (а.с. 141-142 том 1).

Керівник регіональних представництв підпорядковується комерційному директору або його заступнику (пункт 3, розділу 1 Посадової інструкції керівника регіональних представництв).

Згідно із Наказу № 58-к, на посаді заступника комерційного директора - заступника начальника Відділу збуту металевих меблів і сейфів, було назначено ОСОБА_6 (а.с. 147 том 1).

У відповідності до штатного розпису керівних працівників та фахівців ПрАТ «УХЛ-МАШ» на 2021 рік, в підпорядкуванні ОСОБА_1 перебувала керівник регіонального представництва в м. Харкові ОСОБА_7, яка працювала на цій посаді відповідно до Наказу № 129-к від 01.12.2014 року (а.с. 148-149 том 1).

ОСОБА_7 була матеріально відповідальна особа в ПрАТ «УХЛ-МАШ», що підтверджується Договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 02.04.2012 року. Посадові обов`язки ОСОБА_7 зазначені в Посадовій інструкції керівника регіонального представництва в м. Харкові, затвердженої Головою правління ПрАТ «УХЛ-МАШ» ОСОБА_5, від 31.05.2016 року (а.с. 152 том 1).

Також судом встановлено, що з ОСОБА_1 не укладався Договір повну індивідуальну матеріальну відповідальність на ПрАТ «УХЛ-МАШ».

Для організації роботи представництва та проведення інвентаризації складу ОСОБА_6 та ОСОБА_1 були відряджені до м. Харків, що підтверджується Наказами про відрядження № 25 від 22.05.2018 року; № 29 від 09.07.2018 року; № 46 від 02.10.2018 року; № 20 від 09.04.2019 року; №47 від 21.10.2019 року; № 8 від 04.02.2020 року; № 20 від 03.08.2020 року; № 25 від 07.06.2021 року; № 38 від 20.09.2021 року (а.с. 153-161 том 1).

02.12.2021 року від виконавчого директора ОСОБА_8 , надійшла доповідна записка, в якій повідомляється про виявлення на складі представництв у м. Харків недостачі на суму понад 2 000 000,00 грн (а.с. 245 том 1).

Наказом № 50/1 від 03.12.2021 року була призначена комісія для проведення службового розслідування по факту нестачі ТМЦ. Одночасно цим наказом на час проведення службового розслідування відсторонено від роботи ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с. 246 том 1).

Під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 надавав свої письмові пояснення від 12.12.2021 року, в яких зазначає свою помилку в тому, що не проконтролював прибуток прибуткових ордерів в центральному офісі (а.с. 162-163 том 1).

Позивач ОСОБА_9 21.01.2022 року на адресу ПрАТ «УХЛ-МАШ» направив заяву про звільнення з посади Керівника регіональних представництв, що підтверджується копією супровідного листа в матеріалах справи, датованого 20.01.2022 року, копією фіскального чека від 21.01.2022 року та копією опису вкладеного. Згідно трек - номеру поштового відправлення лист вручено за довіреністю 27.01.2022 року (а.с. 22-25 том 1).

У відповідності до вихідного листа Приватного акціонерного товариства «УХЛ-МАШ» №152 від 28.01.2022 року відповідачу ОСОБА_9 було надіслано копію наказу від №50/1 від 03.12.2021 року про створення комісії для проведення службового розслідування - для ознайомлення (а.с. 21 том 1).

Позивач в позовній заяві підтверджує, що в кінці січня 2022 року засобами поштового зв`язку ним було отримано копію вищевказаного наказу.

Згідно із Наказом № 9 від 01.03.2022 року у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану внаслідок агресії російської федерації проти України, було тимчасово призупинено дію трудового договору з працівниками підприємства (а.с. 248 том 1).

У відповідності до Наказу № 9/2 від 31.03.2022 року було продовжено строк службового розслідування до 31.05.2022 року (а.с. 247 том 1).

ОСОБА_1 16.04.2022 року на електронну адресу надіслав заяву до Приватного акціонерного товариства «УХЛ-МАШ» про звільнення його з посади Керівника регіональних представництв за власним бажанням, в якій окрім іншого було прохання виплатити наявну заборгованість із заробітної плати та видати трудову книжку, що підтверджується копією заяви наявної в матеріалах справи та витягом з електронної пошти.

Згідно із Висновку про результати службового розслідування по факту нестачі ТМЦ на складі представництва м. Харків, від 28.04.2022 року було встановлено, що внаслідок недостачі ТМЦ на складі регіонального представництва у м. Харкові ПрАТ «УХЛ-МАШ» завдано майнової шкоди (збитків) на суму 3 470 935,80 грн. Дані обставини підтверджуються наданими до суду актами та розрахунком суми нестачі по акту інвентаризації.

Також відповідно до Висновку про результати службового розслідування, було визнано, що майнова шкода (збитки) ПрАТ «УХЛ-МАШ» була заподіяна внаслідок вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 діянь, що мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 367, ч. 3 ст. 191 КК України. Покласти на ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 повну матеріальну відповідальність, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, а на ОСОБА_7 , з якою укладено договір про повну матеріальну відповідальність, також на підставі п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України (а.с. 62-87 том 1).

Наказом № 10 від 28.04.2022 року було затверджено Висновок службового розслідування по факту виявлення недостачі на складі представництва ПрАТ «УХЛ-МАШ» у м. Харкові від 28.04.2022 року (а.с. 249 том 1).

Відповідно до наказу №26-к від 10 травня 2022 року, ОСОБА_1 було звільнено на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри (а.с. 27 том 1).

24.05.2022 року ОСОБА_1 було повідомлено, що його було звільнено на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри та вручено наказ від 26-к від 10.05.2022 року на ознайомлення. Копія Наказу про звільнення та трудова книжка були отримані позивачем в цей же день, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_9 на оскаржуваному Наказі, на якому останній власноруч зазначив, що не згоден з підставою про звільнення, та просив надати копію результатів службового розслідування.

11.10.2022 року Харківським районним управлінням поліції № 1 ГУ НП в Харківській області, було внесено відомості до ЄРДР, номер кримінального провадження 0000154, за ч. 1 ст. 367 КК України, за фактом неналежного виконання своїх обов`язків співробітників ПрАТ «УХЛ-МАШ», в результаті чого було спричинено матеріальної шкоди.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, вірно застосувавши норми матеріального права до спірних правовідносин, правильно встановив обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки не встановив порушення роботодавцем вимог трудового законодавства при звільненні позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Матеріалами справи підтверджено, що звільнення позивача за п. 2 ч.1ст. 41 КЗпП України було проведено правомірно, з дотриманням вимог діючого трудового законодавства, тому вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та зміни формулювання причини звільнення позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем ПрАТ «УХЛ-МАШ» не було дотримано положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки жоден з фінансових документів та наказ про затвердження висновку про службове розслідування, в судовому порядку не оскаржувався та не був визнаний недійсним чи скасованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять укладення між позивачем та відповідачем трудового договору у формі єдиного документу, в якому могли бути, серед іншого, обумовлені права та обов`язки позивача, як працівника відповідача, а також відповідальність за невиконання визначених обов`язків, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки як встановлено судом, позивач працював в ПрАТ «УХЛ-МАШ» на відповідальних посадах, пов`язаних з опрацюванням обліком та контролем руху матеріальних цінностей та грошових коштів, а саме з 01.07.2010 року по 13.02.2011 року - менеджер з продажу, з 14.02.2011 по 11.11.2012 року - виконуючий обов`язки директора виставкового салону-магазину, з 12.11.2012 року по 10.05.2022 року - керівник регіональних представництв, зокрема дані обставини підтверджені письмовими доказами щодо трудових відносин які містяться у матеріалах справах. Також дані доводи апелянта спростовуються письмовими поясненнями ОСОБА_1 , що були надані ним комісії, яка проводила службове розслідування. Тому суд апеляційної інстанції вважає твердження апелянта про не ознайомлення його з посадовою інструкцією не відповідають дійсності.

Доводи апеляційної скарги про те, що причиною не виконання судово-почеркознавчої експерти є пасивна поведінка відповідача, з огляду на ненадання оригіналу «Должностная инструкция руководителя региональных представительств від 31.05.2016», суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки в матеріалах справи міститься пояснення відповідача з приводу ухвалу суду першої інстанції від 18 квітня 2023 року (про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи), які суд визнає поважними, отже відповідно до норм ЦПК не можу бути встановлено факт на користь позивача.

Так, зі змісту вказаних пояснень відповідача вбачається, що оригінал документу під назвою «Должностная инструкция руководителя региональных представительств від 31.05.2016» з володіння ПрАТ «УХЛ-МАШ» вилучений органом досудового рослідування, визначений речовим доказом та приєднаний до матеріалів справи кримінального провадження № 10000154 від 11.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України за фактом неналежного виконання службових обов'язків службовими особами ПрАТ «УХЛ-МАШ», внаслідок чого товариству спричинено матеріальну шкоду у розмірі 3 470 935 грн 80 коп., що підтверджується копією постанови Харківського районного управління № 1 Головного Управління Національної поліції в Харківській області про визнання речовими доказами від 28 березня 2023 року (а.с. 133, 134-138 том 1).

В частині надання оригіналів документів, складених та підписаних ОСОБА_10 під час його роботи в ПАТ «УХЛ-МАШ» за період з 01.06.2015 року по 31.12.2016 року, відповідачем повідомлено про відсутність таких документів, з огляду на те, що відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 12.04.2012 № 578/5, строк зберігання документів, що не пов`язані з трудовими та фінансовими відносинами, становить три роки (а.с. 133 том 1).

Що стосується заявлених апелянтом клопотань про витребування доказів та призначення судово-почеркознавчої експертизи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заявлені клопотання не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи місять належні та допустимі докази, досліджені та оцінені судом, які є достатніми для вирішення справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що трудові права позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сербулова Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «17» жовтня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник