КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 376/797/15-ц

07 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Ящук Т.І.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заінтересованої особи Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Гаїбова Руслана Ельшановича на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 18 січня 2024 року, постановлену під головуванням судді Коваленка О.М., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Інгульський відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк» «Надра» на бездіяльність державного виконавця,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, заінтересована особа: Інгульський відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк» «Надра».

В обгрунтування скарги ОСОБА_1 зазначала, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позову у цивільній справі № 376/797/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 25.01.2018 року рішення Сквирського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. - задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року в розмірі 13 729 дол. США 63 центи, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 12 059 дол. США 93 центи та несплачених відсотків в розмірі 1 669 дол. США 70 центів, а також пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 31 114 грн. 03 коп. В задоволенні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про стягнення штрафу за порушення умов договору - відмовлено.

Інгульським відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження № 56615379 на підставі виконавчого листа № 376/797/15-ц, виданого 21.02.2018 року та постановою старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Гаїбовим Р.Е. 29.10.2018 року накладено арешт на все рухоме майно у виконавчому провадженні № 56615379.

28.02.2019 року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

З метою зняття арешту, представник боржника звернувся до Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві із заявою про зняття арешту з майна.

Однак, 30.01.2023 року начальником Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв надіслано листа, яким відмовлено у скасуванні арешту майна, посилаючись на те, щоповернення виконавчого документа на підставі ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає скасування обтяжень, та зазначено, що дане питання може бути вирішено судом.

Також заявником ОСОБА_1 направлено запит до Ленінського районного суду м. Миколаєва з приводу видачі виконавчого листа № 376/797/15-ц 21.02.2018 року, оскільки у постанові про відкриття виконавчого провадження було зазначено про видачу виконавчого листа № 376/797/15-ц Ленінським районним судом м. Миколаєва.

Відповідно до листа Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.05.2023 року № 01-13/81/2023, виконавчий лист № 376/797/15-ц від 21.02.2018 судом не видавався.

Заявник (боржник за виконавчим документом) ОСОБА_1 повторно звернулася до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв із заявою про скасування арешту майна у виконавчому провадженні № 56615379, посилаючись на те, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, який не видавався Ленінським районним судом м. Миколаєва, а адреса, зазначена в постанові про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту, як адреса боржника, не є ні місцем реєстрації боржника, ні місцем знаходження його майна.

Однак, державний виконавець не скасував зазначений арешт, а заступником начальника відділу Гаїбовим Р.Е. винесена постанова про внесення змін до автоматизованої системи виконавчого провадження в частині зазначення суб`єкта видачі виконавчого документа та зазначено Сквирський районний суд Київської області. Зазначені зміни були внесені без наявності виконавчого провадження, без наявності виконавчого документа, який повернуто стягувачу, а також без внесення відповідних змін до постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення арешту на майно боржника.

Заявник (боржник за виконавчим документом) ОСОБА_1 зазначала, що наявність тривалого арешту майна, який накладений на підставі виконавчого документа, що не видавався Ленінським районним судом м. Миколаєва, прийнятий державним виконавцем до виконання з порушенням принципу територіальності, порушує її права на вільне володіння і користування рухомим майном.

Окрім того, строк пред`явлення до виконання виконавчого документа закінчився і стягувач будь-яких вимог не заявляє, не звертався до органів виконавчої служби повторно із заявами про примусове виконання рішення суду в межах строку для його виконання, що свідчить про втрату ним інтересу до даного зобов`язання, і відсутність підстав для подальшого обтяження майна.

У скарзі ОСОБА_1 посилалась на порушення її майнових прав та порушення державним виконавцем приписів Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) в частині зняття арешту та заборони відчуження майна.

З урахуванням наведеного, заявник ОСОБА_1 просила суд:

визнати бездіяльність заступника начальника Інгульського відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гаїбова Р.Е. в частині відмови у скасуванні арешту майна неправомірно;

зобов`язати уповноваженого державного виконавця Інгульський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , що накладено відповідно до постанови старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Гаїбовим Р.Е. від 29.10.2018 у виконавчому провадженні НОМЕР_3.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 18 січня 2024 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Інгульський відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк» «Надра» на бездіяльність державного виконавця, задоволено частково.

Визнано бездіяльність заступника начальника Інгульського відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гаїбова Р.Е. в частині відмови у скасуванні арешту майна неправомірною.

Знято арешт з усього рухомого майна, належного ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , який було накладено старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Гаїбовим Р.Е. на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчужувати від 29.10.2018 року у ВП № 56615379.

У решті вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник заінтересованої особи Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Гаїбов Руслан Ельшанович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 18 січня 2024 року.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необгрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу згідно п.2 ч.І ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» законом не передбачено.

Оскільки при поверненні виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, а тому відсутні правові наслідки, відповідно до яких передбачене зняття арешту з майна боржника.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21; від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18; від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20; від 04 листопада 2022 року; у справі № 686/6010/14-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 202/1182/22.

За таких обставин, висновки до яких дійшов суд першої інстанції, про те, що у разі повернення виконавчого документу стягувачу наслідками є зняття арешту з майна боржника і державний виконавець не вчинив дій щодо його зняття, є помилковими та такими, що суперечать ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а також висновкам Верховного Суду.

Крім того, суд першої інстанції, залишаючи поза увагою норму абз. 3 пункту 16 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, з власних міркувань дійшов до висновку, що в інший спосіб, ніж зняття арешту судом, зняти його неможливо, що суперечить положенням Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Також суд першої інстанції, визнаючи, що строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання втрачений, встановив обставини, які можуть вплинути на інтереси третьої особи, а саме: стягувача по виконавчому провадженню AT КБ «БАНК НАДРА» чи його правонаступника, без залучення його в якості третьої особи, та без врахування тієї обставини, що зняття арешту з майна боржника та подальше його відчуження дасть змогу уникнути боржником сплати заборгованості та зробить неможливим виконання рішення суду.

Щодо звернення суду першої інстанції до статті 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заінтересована особа Інгульський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що у розумінні практики Європейського суду, частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Стаття 6 Конвенції детально описує не тільки процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - та водночас передбачає і виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

Таким чином, заінтересована особа Інгульський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено надані факти, докази та висновки Верховного Суду, що призвело до винесення необгрунтованого рішення, натомість обставини які дійсно мають значення для справи та підлягали встановленню судом не досліджувалися. В результаті чого безпідставно було визнано бездіяльність заступника начальника Інгульського відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гаїбова Р.Е. в частині відмови у скасуванні арешту майна, натомість в чому саме полягає противоправність вказаних постанов судом не зазначено.

Аргументи інших учасників справи:

12 вересня 2024 року на адресу Київського апеляційного судунадійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому вона просить апеляційну скаргу представника заінтересованої особи Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Гаїбова Руслана Ельшановича залишити без задоволення, а ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 18 січня 2024 року - без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга є безпідставною та необгрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить суд поновити строк на подання відзиву, мотивуюючи тим, що зі змістом апеляційної скарги вона ознайомилась лише 27 червня 2024 року.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання ОСОБА_1 та продовжити процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу представника заінтересованої особи Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Гаїбова Руслана Ельшановича.

Відзив обґрунтований тим, що у ході судового розгляду було встановлено, що виконавчі документи повернуті стягувачу, строк повторного пред`явлення їх до виконання втрачений, матеріали виконавчого провадження № 56615379 знищенні, а отже відсутні підстави для подальшого обтяження майна.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку заявника ОСОБА_1 , відповідає вимогам чинного законодавства, встановленим обставинам справи та сприяє відновленню її порушених прав.

Суд першої інстанції, установивши порушення прав заявника тривалим обтяженням майна у завершеному виконавчому провадженні, завершення строків для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, знищення матеріалів виконавчого провадження, законно застосував положення ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також судом встановлено неможливість скасування арешту майна боржника ОСОБА_1 у інший спосіб.

Вважає такі висновки суду у даній справі законними, такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, встановленим обставинам і дослідженим судом доказам, а отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Тарасенко Костянтин Вікторович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк» «Надра» участь свого представник в судове засіданні не забезпечив. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялась у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра».

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення заявника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_5 та представника Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Тарасенка Костянтина Вікторовича, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та учасниками справи не заперечується, що у березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 729,63 дол. США та заборгованості за пенею та штрафом у розмірі 99 672,42 грн.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовлено (справа № 376/797/15-ц).

Постановою Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково, рішення Сквирського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року у розмірі 13 729,63 дол. США, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 12 059,93 дол. США та несплачених відсотків у розмірі 1 669,70 дол. США, а також пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 31 114,03 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2018 року залишено без змін (провадження № 61-14764св18).

Судове рішення у справі № 376/797/15-цнабрало законної сили та Сквирським районним судом Київської області 21 лютого 2018 року видані виконавчі листи на виконання вказаного судового рішення, які подані стягувачем до органу, який здійснює примусове виконання рішень.

Виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 ) перебував на примусовому виконанні в Інгульському відділі державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, що підтверджується копією постанови державного виконавця від 18 червня 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56615379 (а.с.13-14).

В рамках вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Гаїбовим Р.Б. накладено арешт на майно боржника - ОСОБА_1 , про що винесено постанову від 29 жовтня 2018 року (а.с. 23-24).

28 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Гаїбовим Р.Б. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення) а.с. 15-16.

У 2023 році ОСОБА_1 звернулася до Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявами, в яких просила скасувати арешт, накладений відповідно до постанови старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального упралвіння юстиції у Миколаївській області Гаїбовим Р.Б. від 29 жовтня 2018 року у виконачому провадженні № 56615379, що відкрито на підставі виконавчого листа № 376/797/15-ц, який не видавався Ленінським районним судом м. Миколаєва (а.с. 17, 18).

30 січня 2023 року та 11 липня 2023 року Інгульським відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було надано відповідь на звернення, в яких повідомлено, що для зняття арешту з майна необхідно сплатити заборгованість по виконавчому листу № 376/797/15-ц або надати підтвердження сплати боргу стягувачу, а також сплатити виконавчий збір у розмірі 1372,96 доларів США, 3111,40 грн та витрати виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн на депозит відділу.

Стосовно суб?єкта, що видав виконавчий лист, відділ повідомив боржника ОСОБА_1 про те, що 11 липня 2023 року державний виконавець, керуючись статтями 8, 18 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 14 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, виніс постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість суб?єкта, що видав виконавчий лист, Ленінський районний суд м. Миколаєва зазначено - Сквирський районний суд Київської області (а.с. 19-21, 22).

Звертаючись у серпні 2023 року із скаргою на бездіяльність державного виконавця, заінтересована особа: Інгульський відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заявник ОСОБА_1 посилалась на порушення її майнових прав та порушення державним виконавцем приписів Закону України «Про виконавче провадження» в частині зняття арешту та заборони відчуження майна.

Постановлюючи ухвалу про визнання бездіяльності заступника начальника Інгульського відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гаїбова Р.Е. в частині відмови у скасуванні арешту майна неправомірною, із зняттям арешту з усього рухомого майна, належного ОСОБА_1 , який було накладено старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Гаїбовим Р.Е. на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчужувати від 29.10.2018 року у ВП № 56615379, суд першої інстанції виходив із того, що як закінчення виконавчого провадження, так саме повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державним виконавцем не проводяться.

Керуючись положеннями статті 50 Закону № 606-XIV та Інструкції № 512/5 суд першої інстанції вважав, що при поверненні виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 37 Закону«Про виконавче провадження» державним виконавцем проводяться всі інші дії необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, а саме зняття арешту, що за встановлених судом обставин справи державним виконавцему виконавчому провадженні № 56615379 зроблено не було.

Установивши, що виконавчі документи повернуті стягувачу, строк повторного пред`явлення їх до виконання втрачений, матеріали виконавчого провадження № 56615379 знищенні, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для подальшого застосування арешту та обтяження майна боржника ОСОБА_1 .

Ухвалюючи судове рішення про зняття арешту з усього рухомого майна, належного ОСОБА_1 , який було накладено старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Гаїбовим Р.Е. на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчужувати від 29.10.2018 у ВП № 56615379, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що через знищенням виконавчого провадження з підстав закінчення терміну зберігання неможливо зобов`язати уповноваженого державного виконавця Інгульський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , що накладено відповідно до постанови старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Гаїбовим Р.Е. 29 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні НОМЕР_3, чи скасування даної постанови, а тому арешт на майно заявника може бути знятий лише за рішенням суду відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"- стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження»

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судове рішення від 25 січня 2018 року у цивільній справі № 376/797/15-ц, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року у розмірі 13 729,63 дол. США, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 12 059,93 дол. США та несплачених відсотків у розмірі 1 669,70 дол. США, а також пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 31 114,03 грн, набрало законної сили та Сквирським районним судом Київської області 21 лютого 2018 року видані виконавчі листи на виконання вказаного судового рішення, які подані стягувачем до органу, який здійснює примусове виконання рішень.

Постановою Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 18 червня 2018 року було відкрито виконавче провадження № 56615379 з примусового виконання виконавчого листа № 376/797/15-ц, виданого Сквирським районним судом Київської області 21 лютого 2018 року, де боржником є ОСОБА_1 .

На час вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 56615379 діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, що набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Згідно зі статтею першою Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ ( далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 18 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом частини 3 статті 37 Закону № 1404-VIII арешт з майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1 (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа), 3 (стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення), 11 (запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру).

Частиною 5 статті 37 Закону № 1404-VIII визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони- частина 5 статті 12 Закону № 1404-VIII.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції - частина 6 статі 12 Закону № 1404-VIII.

Закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону № 1404-VIII.

Статтею 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 8) визнання боржника банкрутом; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Згідно з частиною 1, 2 статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до пунктів 20, 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

Аналіз зазначених норм Закону № 1404-VIII, Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 вказують на те, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21, від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, від 04 листопада 2022 року у справі № 686/6010/14-ц.

Досліджені судом докази у справі свідчать про те, що постановою державного виконавця від 28 лютого 2019 року виконавчий лист № 376/797/15-ц повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, тобто, виконавче провадження не є закінченими, а тому немає підстав для застосування правових наслідків, передбачених частиною другою статті 40 Закону № 1404-VIII, у вигляді зняття арешту.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15; від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17; від 01 серпня 2019 року у справі № 754/15469/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, від 15 лютого 2023 року у справі № 202/1183/22.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, державний виконавець, відмовляючиу знятті арешту з майна боржника, діяв відповідно до вимог Закону України«Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження не є закінченим, а рішення суду є невиконаним, що заявником не оспорюється.

Крім того, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав перешкоджання провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, оскільки відповідно до положень статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не є закінченим.

При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 39наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 37 вказаного Закону), а не суду.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання бездіяльності заступника начальника Інгульського відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гаїбова Р.Е. в частині відмови у скасуванні арешту майна неправомірною.

До того ж, суд першої інстанці безпідставно застосував статтю 50 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону від 04 листопада 2010 року N 2677-VI, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині висновку суду першої інстанції про те, що строк повторного пред`явлення виконавчого документа № 376/797/15-ц до примусового виконання втрачений, колегія суддів виходить з такого.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції - частина 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Таке право стягувача передбачено також нормою статті 433 ЦПК України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У цій справі колегією суддів апеляційного суду встановлено, що заявник (боржник за виконавчим провадженням) ОСОБА_1 тривалий час не виконує судове рішення (постанову) Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2018 року у цивільній справі № 376/797/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Виконавчий лист № 376/797/15-ц був повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, рішення суду про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості не виконане, з роз`ясненням стягувачу порядку повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання до 28 лютого 2022 року.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на теперішній час його дію не припинено.

Отже, зазначена датащодо повторного пред`явлення виконавчого документа № 376/797/15-ц до виконаннядо 28 лютого 2022 року настала під час дії на території України воєнного стану.

Відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Суд першої інстанції не взяв до уваги приведені норми закону та без дослідження та оцінки обставин переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання в зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, дійшов помилкового висновку про те, що на час розгляду справи заяви боржника строк повторного пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання втрачений.

Знайшли підтвердження і доводи апеляційної скарги Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про те, що суд першої інстанції, визнаючи, що строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання втрачений, встановив обставини, які можуть вплинути на інтереси третьої особи, а саме стягувача чи його правонаступника без залучення його до участі у справі.

Так, за відомостями, які є відкритими та публічними, з веб-сайту Судової влади вбачається, що ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 25 червня 2020 року замінено у цивільній справі № 376/797/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором сторону стягувача з Акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 15, Код ) на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (79005, м. Львів, вул. Миколи Вороного, буд. 2, Код ).

В силу визначених у ст. ст. 12, 13 ЦПК України принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості, а суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин, зокрема роз`яснює цим особам їх права та обов`язки і попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і поданих доказів.

Проте, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності правонаступника стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус».

Суперечить положенням пункту 16 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень і висновок суду першої інстанції про те, що через знищенням виконавчого провадження з підстав закінчення терміну зберігання арешт на майно заявника може бути знятий лише за рішенням суду відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до пункту 16 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень (в редакції, чинній на час ухвалення судового рішення) постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо, зокрема:

при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);

після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;

після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає).

До заяви про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення боржником додається документ / копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідної постанови. У разі наявності обставин для одночасного винесення постанов, передбачених цим пунктом, та постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, боржником може бути подано одну заяву та додано до неї документ / копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідних постанов.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення).

Постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.

Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання відповідна постанова. У випадках, передбачених законом, виконавець на підставі постанови, передбаченої цим пунктом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження майна боржника.

Заява боржника та додані до неї документи, а також документи за результатом розгляду такої заяви приєднуються до матеріалів виконавчого провадження, в межах якого виноситься відповідна постанова.

У разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, а також у випадку, коли таке виконавче провадження перебувало на виконанні у приватного виконавця, діяльність якого припинена або яким змінено виконавчий округ, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Отже, право ОСОБА_1 на розпорядження належним їй майном без будь-яких обтяжень у вигляді арешту, може бути поновлено, зокрема, шляхом добровільного виконання судового рішення (постанови) Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2018 року у цивільній справі № 376/797/15-ц.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення про визнання бездіяльності заступника начальника Інгульського відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гаїбова Р.Е. в частині відмови у скасуванні арешту майна неправомірною, із зняттям арешту з усього рухомого майна, належного ОСОБА_1 , який було накладено старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Гаїбовим Р.Е. на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчужувати від 29.10.2018 у ВП № 56615379, не дослідив усіх наданих заявником та органом державної виконавчої служби (державного виконавця), бездіяльність якого оскаржується, доказів в обгрунтування доводів (заперечень) скарги та не надав їм належної оцінки, не взяв до уваги приведені норми закону, та дійшов помилкового висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: Інгульський відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк» «Надра» на бездіяльність державного виконавця, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Інгульський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при поданні апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Оскільки оскаржуване судове рішення скасовується, а скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця задоволенню не підлягає, то судові витрати заінтересованої особи Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по сплаті судового збору покладаються на заявника (боржника) ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 12, 18, 37, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ, ст.ст. 12, 13, 18, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 433, 447, ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника заінтересованої особи Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Гаїбова Руслана Ельшановича задовольнити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 18 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: Інгульський відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк» «Надра» на бездіяльність державного виконавця.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 3028,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2024 року.

Головуючий: Судді: