Справа № 953/6246/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Соломонової К.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянув у м. Харкові в порядку позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,

Короткий зміст заявлених вимог

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Гірко Петро Артемович (далі ОСОБА_2 ), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ), в якому просить:

- доручити Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради підготувати письмовий висновок по суті позову;

- постановити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що дитина ОСОБА_1 проживає з позивачем, відповідач у свою чергу не цікавиться життям дитини та не приймає участі у її вихованні. Відповідач веде аморальний спосіб життя та має психічні розлади.

Виклад позиції відповідача

Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 16.07.2024 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради та Службу у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради; зобов`язано надати письмовий висновок щодо позбавлення батьківських прав.

01.08.2024 у підготовчому судовому засіданні представник позивача надав суду копію заяви відповідачки, в які вказано, що остання з позовними вимогами згодна, визнає їх у повному обсязі, просить позов задовольнити, розглядати справу без її участі, приймати участь у судових засіданнях відмовляється. Вказана заява засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєлінською К.В. та зареєстровано в реєстрі № 3270 (а.с. 50).

06.08.2024 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради через систему електронний суд подав пояснення, в яких зазнав, що вони підтримують в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, що відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав (а.с. 59 60). До пояснень надав висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 62).

09.09.2024 через систему електронний суд від Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради подано додаткові пояснення, в яких вказала, що вони є структурним підрозділом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, а функції органу опіки та піклування при розгляді в судах справ виконує останній, а тому вони не уповноважені надавати висновки (а.с. 73 74).

Ухвалою суду від 10.09.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі, вирішено клопотання позивача про виклик свідків та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 01.10.2024 були приведенні до присяги та допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У судове засідання 16.10.2024 з`явились позивач та його представник

Відповідачка у судове засідання 16.10.2024 повторно не з`явилася. Про дату, час і місце судових засідань повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті та судових повісток на адресу її реєстрації, поштові повідомлення повернулися з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою", що згідно зі ст. 272 ЦПК України та усталеною практикою Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням. Відзиву на позовну заяву не подано. При цьому з наданої представником позивача у підготовчому судовому засідання заяви, вбачається, що відповідачка просила справу розглядати за її відсутності.

Треті особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання 16.10.2024 не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету. У поданих 06.08.2024 поясненнях Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради просив розгляд справи проводити за відсутності їх представника.

Суд, ураховуючи заявлені відповідачкою та третьою особою клопотання, належне їх повідомлення, дійшов висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності, оскільки це є їх правом. Позивач та його представник у судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Фактичні обставини, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , про що 25.11.2014 року складено відповідний актовий запис № 2108 в Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Батьками дитини записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

07.05.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про розірвання шлюбу (а.с. 13 15). У судовому засідання сторона позивача повідомила суд, що за вказаною заявою ухвалено рішення.

Згідно з інформацією, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень (яка є відкритою) Київський районний суд м. Харкова рішенням від 16.07.2024 спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнив. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 06.11.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 2294 розірвав. Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_3 прізвище " ОСОБА_7 ".

Відповідно до акту встановлення факту здійснення догляду від 14.02.2024 № 120 Управління соціального захисту населення Харківської міської ради встановлено факт здійснення ОСОБА_1 догляду за ОСОБА_8 , який за висновком лікарської комісії потребує постійного стороннього догляду (а.с. 17).

ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 18).

З листа КНП "Міська дитяча поліклініка № 23" ХМР вбачається, що дитина ОСОБА_4 перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження, за інформацією лікаря педіатра амбулаторні прийоми дівчинка відвідує в супроводі батька ОСОБА_1 (а.с. 19).

З листа КЗ "Харківський ліцей № 5 Харківської міської ради" вбачається, що ОСОБА_4 є ученицею 3-ВМ класу комунального закладу ХЛ № 5. Вказано, що інформація про те, хто саме з батьків займається супроводом та піклуванням за освітою дитини ОСОБА_4 не збирається, у ХЛ № 5 відсутня і не може бути надана на адвокатський запит (а.с. 20 21).

Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 31.07.2024 № 309 останній вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 (а.с. 62 63).

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_5 , яка є хрещеною ОСОБА_4 з 2014 року, повідомила, що позивач та відповідач не перебувають у фактичних шлюбних відносинах, зазначила, що відповідачка зловживає алкоголем та, на її переконання, веде аморальний спосіб життя, як мати.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 вказав, що є проживає в одному будинку з позивачем та відповідачкою. До 2022 року не звертав уваги на вказану сім`ю. Після лютого 2022 року бачив позивача та його доньку разом, дитина привітна та доглянута. Матір після 2022 року не бачив. Щодо зловживання відповідачкою алкоголем вказав, що не бачив ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Суд зазначає, що у частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Частиною третьою статті 155 СК України передбачено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Суд відхиляє надану позивачем копію нотаріально посвідченої заяви відповідачки щодо згоди з позовними вимогами та визнання їх у повному обсязі з огляду на таке.

Верховний Суд у справі № 401/1944/22 (постанова від 10.11.2023), розглядаючи спір між батьками щодо позбавлення батьківських прав та аналізуючи положення частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України та частини третьої статті 155 СК України, погодився з тим, що заяви відповідачки, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Суд ураховує вказаний висновок під час розгляду цієї справи, оскільки надана позивачам відмова позивачки про відмову від батьківських прав є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини і суперечить частині четвертій статті 206 ЦПК України і частині третій статті 155 СК України.

Подання лише зазначеної нотаріально посвідченої заяви не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених пунктом 2 частини першої 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 року у справі № 686/16892/20, від 03.08.2022 року у справі № 306/7/20, від 07.12. 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11.01.2023 року у справі №461/7447/17.

Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач вказує, що донька проживає разом з ним, відповідач у свою чергу протягом 5 6 років не мешкає разом з чоловіком та донькою. Також зазначив, що відповідач зловживає алкоголем.

Суд зазначає, що з наданих показань свідків, однин з них ОСОБА_5 підтвердила факт зловживання відповідачкою алкоголем, інший ОСОБА_9 зазначив, що не бачив ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння. А тому суд вважає, що наведені ними показання не можуть, як беззаперечно підтверджувати, так і спростовувати факту зловживання відповідачкою алкоголем. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка перебуває на стаціонарному лікуванні у КНП ХОР з діагнозом "F-10.1 психічні та поведінкові розлади, викликані вживанням алкоголю, вживання алкоголю з шкідливими наслідками", а тому таке посилання визнається необґрунтованим.

Показання ОСОБА_5 стосовно неучасті відповідачки у виховані дитини суд також не може вважати достатньою підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки таке є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для матері, так і для дитини.

У цьому контексті суд також враховує доводи позивача щодо розлучення з відповідачкою.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спільна заява сторін щодо розірвання шлюбу була подана 07.05.2024, що підтверджується відтиском печатки на копії заяви. Тобто вказана заява була подана за ініціативою обох сторін, натомість участі у справі, що розглядається відповідачка уникнула. До того ж, вказана заява була подана за два місяці до звернення з позовом у цій справі (дата надходження 11.07.2024).

Суд враховує вказані обставини в контексті доводів позивача про тривале невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо доньки протягом п`яти шести років, однак звернення з позовом про розірвання шлюбу відбулось тільки перед зверненням з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки. Такі обставини та дії позивача визнаються судом взаємо суперечливими, оскільки позивач після п`яти шести років відсутності нормальних сімейних стосунків (як він про це зазначає) звертається до суду зі спільною з дружиною заявою про розірвання шлюбу, за два місяці до звернення з позовом про позбавлення батьківських прав.

Доводи щодо неучасті у вихованні дитини суд також не може визнати доведеними у розумінні 81 ЦПК України, оскільки окрім власних пояснень щодо не надання коштів на забезпечення дитини, позивач не надав жодних доказів. Доказів звернення з вимогами про сплату аліментів або їх стягнення з відповідачки позивач також не надав.

Умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як передбаченої пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підстави позбавлення батьківських прав, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Щодо поданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради висновку № 309 від 31.07.2024 суд не приймає його з огляду на таке.

Відповідно до висновку, сформованого у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №243/13191/19-ц, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

По-перше, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради у вказаному висновку посилається, що відповідачка перебуває на стаціонарному лікуванні у КНП ХОР з діагнозом "F-10.1 психічні та поведінкові розлади, викликані вживанням алкоголю, вживання алкоголю з шкідливими наслідками", однак вказаний доказ не було долучено ані до висновку, ані під час судового розгляду. Вказана обставина не було доведена під час судового розгляду. А тому таке посилання визнається необґрунтованим.

Крім, в мотивувальній частині висновку вказано: "на теперішній час ОСОБА_10 , не виконує умови договору, не сплачує аліменти та додаткові витрати, не спілкується з дочкою. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_11 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради". Тобто, частина мотивувальної частини взагалі стосується інших осіб і не має відношення до обставин справи, що розглядається. Висновок належним чином не мотивований та не наведено, на підставі яких доказів та обставин Департамент дійшов відповідних висновків.

Отже, враховуючи те, що висновок № 309 від 31.07.2024 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України) та в ньому не наведено достатніх мотивів для ухвалення такої крайньої міри, як позбавлення батьківський прав, суд визнає його недостатньо обґрунтованим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не надано доказів, які б давали достатньо підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки, а тому в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав слід відмовити.

Також суд зазначає, що небажання відповідачки виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання доньки (відповідачка надала нотаріально посвідчену заяву про визнання позову) суперечать ст. 150 СК України, в зв`язку із чим вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновки за результатами розгляду заяви

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню.

Судовий витрати

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 263-265, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.10.2024.

Суддя Роман ВІТЮК