КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/828/24

15 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кафідової О.В.

суддів: Оніщука М.І.

Шебуєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Кудрявського Сергія Миколайовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді П`ятничук І.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування.

В обгрунтування заявлених вимог зазначала, що 10.12.2021 року о 06 год. 20 хв. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ДАФ» д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «Mol 38» д.н.з. НОМЕР_2 рухаючись по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого останній загинув.

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 12.04.2023 року по справі № 535/1052/22 в кримінальному провадженні № 0001841 від 10.12.2021 року ОСОБА_2 було визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі терміном на 3 роки без позбавлення права керування транспортним засобом з застосуванням ст. 75 КК України.

Відповідно до вказано вироку її було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 0001841 від 10.12.2021 року.

Зазначила, що цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, автомобіля «ДАФ» д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «Mol 38» д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страховій групі «ТАС», у відповідності до Полісу № АК/1140285, укладеного 03.11.2021 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю, складає 260000,00 грн. Франшиза - 1500,00 грн. Тому позивач вважає, що відповідач у відповідності до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен сплатити позивачу: 78000,00 грн. страхового відшкодування (регламентної виплати) відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи; 33630,00 грн. витрати на поховання загиблого, 39000,00 грн. витрати на спорудження пам`ятника.

Крім того, зазначила, що в зв`язку з пошкодження автомобіля підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 до та після ДТП, яка становить 26228,08 грн. та витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 8890,06 грн.

З огляду на вище викладене просила суд стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 185 748,14 грн. з яких: 78 000,00 грн. моральна шкода, 33 630,00 грн. витрати на поховання, 39 000,00 грн. витрати на спорудження пам`ятника, 26 228,08 грн. матеріальний збиток та 8 890,06 грн. витрати на проведення експертних досліджень.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 78000 грн. 00 коп. страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди; 33630 грн. 00 коп. страхового відшкодування за витрати на поховання; 39000 грн. 00 коп. витрати на спорудження надгробного пам`ятника, а всього стягнути 150630 ( сто п`ятдесят тисяч шістсот тридцять ) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року, 13 червня 2024 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Кудрявський Сергій Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що для визначення розміру моральної шкоди, необхідно визначити повне коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого, оскільки моральна шкода виплачується рівними частинами в розмірі 12 мінімальних заробітних плат.

Окрім того, згідно доданих до позовної заяви документів, потерпілий був одружений з ОСОБА_4 та мав сина ОСОБА_5 та позивачем ненадано документів щодо батька потерпілого у зв`язку позивач має право на 1/4 розміру моральної шкоди, що становить 19500,00 грн.

Стосовно позовних вимог про відшкодування витрат за поховання та спорудження пам`ятника зазначає, що позивачем не додано розрахункових документів, які підтверджують оплату витрат на поховання на суму 72630,00 грн., а отже вимога про стягнення 72630,00 грн. витрат на поховання є безпідставною та необгрунтованою, а отже рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2024 року винесене з грубим порушенням норм процесуального права, що в порядку ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.12.2021 року сталося дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ДАФ» д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «Mol 38» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого останній загинув.

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 12.04.2023 року по справі № 535/1052/22 в кримінальному провадженні № 0001841 від 10.12.2021 року ОСОБА_2 було визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі терміном на 3 роки без позбавлення права керування транспортним засобом з застосуванням ст. 75 КК України (а.с. 8-10).

Відповідно до вказано вироку позивача ОСОБА_1 було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 0001841 від 10.12.2021 року.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до листа Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори від 12.04.2023 року ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 . Дружина спадкодавця ОСОБА_4 та син спадкодавця ОСОБА_5 відмовились від прийняття спадщини за законом. (а.с. 7).

Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, автомобіля «ДАФ» д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «Mol 38» д.н.з. НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страховій групі «ТАС», у відповідності до Полісу № АК/1140285, укладеного 03.11.2021 року (а.с. 69)

Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю, складає 260000,00 грн. Франшиза - 1500,00 грн.

Для отримання страхового відшкодування позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача із відповідними письмовими заявами, у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 36-38).

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 78 000,00 грн., суд першої інстанції посилався на те, що подія, яка мала місце 10.12.2021 року, внаслідок якої загинув батько позивача, є страховим випадком, відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» зобов`язаний сплатити позивачу, страхове відшкодування в розмірі 78000,00 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди оскільки такий обов`язок відповідача, як страховика, передбачений вимогами спеціального закону, який врегульовує спірні правовідносини (п.п. 27.3 та 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня - 6000,00 грн., з 1 грудня 2021 року - 6500,00 грн.

Таким чином загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) становить 78000,00 грн. із розрахунку (6500,00 грн. х12 місяців).

З урахуванням вище викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач має право на 1/4 розміру моральноїшкоди, що становить 19 500,00 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки в даному випадку позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті батька, інші спадкоємці відмовились від спадщини, а тому саме вона мала право на відшкодування моральної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на поховання та на спорудження пам`ятника, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами заявлене до стягнення страхове відшкодування на виготовлення на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 39000,00 грн. та витрат на поховання у розмірі 33630,00 грн., який не перевищує 78000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу», організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу», надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. Надання ритуальних послуг та виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється з дотриманням вимог норм і правил, встановлених законодавством.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг.

Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом.

У наказі Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 року № 193, розробленого та затвердженого відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу», міститься примірний договір-замовлення на організацію та проведення поховання.

Згідно листа Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193 про «Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг» до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Відповідно до п. 15ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 27.4статті 27 Закону передбачено право особи, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, отримати від страховика відшкодування таких витрат за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Розмір мінімальної заробітної плати на час ДТП 10.12.2021 року складав 6500,00 грн. (Закон України «Про Державний бюджет на 2021 рік»). Тож, загальний розмір витрат на виготовлення на спорудження надгробного пам`ятника, а також поховання не може перевищувати 78000,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначала, що понесла 33 630,00 грн. витрати на поховання, 39 000,00 грн. витрати на спорудження пам`ятника.

За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала копію накладних з відміткою про сплату замовлення.

З урахуванням вище викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем не додано розрахункових документів, які підтверджують оплату витрат на поховання на суму 72630,00 грн., а отже вимога про стягнення 72630,00 грн. витрат на поховання є безпідставною та необґрунтованою колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються письмовими доказами в матеріалах справи.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Кудрявського Сергія Миколайовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Кудрявського Сергія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: