Справа № 463/9301/24
Провадження № 2-о/463/317/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. ЛЬВІВ

Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

за участю секретаря с/з Козак О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ),

про видачу обмежувального припису-

за участі:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Судомляк І.К.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи адвоката Пітецького В.В.,

в с т а н о в и в:

заявник звернулася до суду із заявою про видачу щодо заінтересованої особи ОСОБА_2 обмежувального припису строком на шість місяців із визначенням певних тимчасових обмежень його прав, зокрема:

-заборонити кривднику ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_2 , з постраждалою ОСОБА_1 ;

-заборонити кривднику ОСОБА_2 наближатись на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та місця роботи постраждалої ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 ;

-заборонити кривднику ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею;

-заборонити кривднику ОСОБА_2 вести листування, телефонні розмови з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

Заяву мотивує тим, що з 23 серпня 2016 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу є неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позовна заява про розірвання шлюбу між подружжям подана до суду в серпні 2024 року. На даний час заявниця вимушена разом із неповнолітніми дітьми проживати за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, заінтересована особа ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 , систематично зловживає спиртними напоями та перебуваючи в стані сп`яніння вчиняє домашнє насильство щодо заявниці ОСОБА_1 , в тому числі в присутності їх спільних неповнолітніх дітей, погрожуючи заявниці фізичною розправою, ображає та принижує її людську гідність, вчиняє психологічне насильство. У зв`язку із чим заявниця змушена була разом із дітьми переїхати проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 , де, як зазначає заявниця, немає нормальних умов для проживання дітей. Крім того, заінтересована особа ОСОБА_2 переслідує заявницю, з`являючись у неї на роботі та принижуючи її перед колегами, втручається в її особисте життя, постійно телефонує. У зв`язку із зазначеною систематичною та протиправною поведінкою ОСОБА_2 заявниця змушена була неодноразово звертатись до працівників поліції, за результатами яких було складено протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, які в подальшому розглянуті судом та ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, а також терміновий заборонний припис серії АА №337818 від 23.11.2023 року терміном на 3 діб, згідно якого заборонено кривднику в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Зазначеної протиправної поведінки заінтересована особа ОСОБА_2 не припинив.

А тому з метою захисту своїх порушених прав заявник в порядку положень ст.350-2 ЦПК України та Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" звернулась до суду з відповідною заявою, яку просить задовольнити.

Заявник та її представник адвокат Судомляк І.К., в судовому засіданні подану заяву підтримали в повному обсязі з підстав, передбачених в ній, та просила таку задовольнити. Заявниця пояснила, що заінтересована особа ОСОБА_2 , є її чоловіком. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняє постійно відносно неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Дії чоловіка мають систематичний характер, на зауваження та профілактичні бесіди з працівниками поліції не реагує.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , та його представник - адвокат Пітецький В.В., в судовому засіданні проти видачі обмежувального припису заперечили з підстав необгрунтованості та безпідставності поданої заявником заяви, про що також заінтересована особа ОСОБА_2 , подав відзив на заяву, який судом оглянуто та долучено до матеріалів справи. Крім того, зазначив, що викладені заявником у заяві обставини не відповідають дійсності та є надуманими. Пояснив, що заявниця ОСОБА_1 сама досить часто зловживає спиртними напоями та відповідно провокує конфлікти з ним. Щодо заявленої вимоги про заборону кривднику ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_2 , з постраждалою ОСОБА_1 , то зазначив про наступне. Враховуючи, що він не має іншого житла для проживання і вказана квартира за адресою: АДРЕСА_2 є його єдиним житлом, а ОСОБА_1 досить тривалий час проживає за іншою адресою. Переконаний, що доказів вчинення ним перешкод у проживанні чи неможливості проживання за іншою адресою заявницею не надано, а так само не надано доказів виникнення чи продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. А тому вважає, що заборона йому на строк 6 місяців перебувати у квартирі за адресою АДРЕСА_2 буде непропорційним та невиправданим втручанням у його право на житло в розумінні ст. 8 Конвенції та релевантної практики Верховного Суду.

Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала суду наступні показання. Зазначила, що є співробітницею заявниці ОСОБА_1 .. Підтвердила, що дійсно чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 приходить до неї на роботу та вчиняє відносно заявниці психологічне насильство, заважає працювати, на зауваження не реагує.

Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , надала суду наступні показання. Зазначила, що є матір`ю заявниці ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 є її зятем. Пояснила, що у зв`язку із вчиненням ОСОБА_2 домашнього насильства щодо доньки, остання змушена була переїхати проживати до неї за адресою: АДРЕСА_1 . Підтвердила, що декілька раз особисто було очевидцем перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння та провокування конфліктних ситуації із дружиною ОСОБА_1 . На зауваження не реагує, при цьому намагається переконувати оточуючих в тому, що саме заявниця ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями.

Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , надала суду наступні показання. Зазначила, що є бабусею заявниці ОСОБА_1 . Зі слів онуки знає, що у зв`язку із неправомірною поведінкою ОСОБА_2 , онука разом із своїми дітьми змушена була переїхати проживати до них за адресою: АДРЕСА_1 .

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , надав суду наступні показання. Зазначив, що є дядьком заінтересованої особи ОСОБА_2 , проживають в одному будинку за адресою: АДРЕСА_4 . Вказав, що неодноразово бачив заявницю ОСОБА_1 , як та розпивала алкогольні напої, в тому числі в присутності своїх дітей. При цьому, на відповідне запитання представника заявника підтвердив, що заявниця ОСОБА_1 зверталась до нього за допомогою та прихистком, коли її чоловік перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняв відносно неї домашнє насильство.

Ухвалою судді від 03.10.2024 рокузаяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст.ст.265,350-6 ЦПК України, суд приходить, до наступного переконання.

Главою 13 ЦПК України закріплено процесуальні особливості розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису, тобто застосування до кривдника одного чи декількох заходів тимчасового обмеження його прав або покладення на нього обов`язків у зв`язку із доведеністю вчиненого відносно постраждалої особи насильства: домашнього чи за ознакою статі (ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Спеціальними законами, які здійснюють регламентацію вказаної сфери суспільних відносин згідно положень ст.350-2 ЦПК України є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Закон України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з положеннями п.4 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях".

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (касаційне провадження № 61-19328св18).

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 з 23.08.2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.20).

Від шлюбу є неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відомостей поданої заяви про видачу обмежувального припису судом встановлено, що в серпні 2024 року заявницею ОСОБА_1 до суду подана позовна заява про розірвання шлюбу між подружжям.

Звертаючись до суду з вказаною заявою заявник ОСОБА_1 обгруновує мотивованість та підставність подачі такої, а відтак необхідність видачі обмежувального припису тим, що заінтересована особа ОСОБА_2 систематично вчиняє стосовно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. На зауваження, неодноразово здійснені працівниками поліції бесіди профілактичного характеру, винесені термінові заборонні приписи та прийняті судові рішення про притягнення до адміністративної відповідальності не реагує та продовжує свою протиправну діяльність.

У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На необхідності зазначення заявником у поданій заяві не лише обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, але й доказів, що їх підтверджують з обов`язковим подальшим їх представленням суду, зазначено у положеннях п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, яка закріплює загальні вимоги щодо змісту заяви про видачу обмежувального припису.

Оцінюючи мотивованість та обґрунтованість поданої заявником заяви про видачу судом обмежувального припису на предмет її доказового підтвердження належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами суд виходить з того, що є обгрунтовано доведеним факт вчинення заінтересованою особою ОСОБА_2 відносно заявника систематичного домашнього насильства. Вказані висновки підтверджуються наступним.

Згідно долученої заявником до матеріалів заяви копії термінового заборонного припису серії АА №337818 (а.с.26) стосовно кривдника, встановлено, що такий прийнято працівниками поліції відносно ОСОБА_2 за вчинення 23.11.2023 року домашнього насильства психологічного характеру відносно постраждалої дружини ОСОБА_1 .

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 23.11.2023 року у справі №465/6658/23 (провадження №3/463/3177/23) ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення 24.08.2023 року домашнього насильства психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_1 ). Провадження у справі - закрито. Згідно змісту вказаної постанови правопорушник свою вину у вчиненні домашнього насильства щодо дружини визнав та просив суворо не карати.

Крім того, постановою Франківського районного суду м.Львова від 01.07.2024 року у справі №465/2717/24 (провадження №3/463/1682/24) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення 02.04.2024 року домашнього насильства психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_1 ).

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 11.09.2024 року у справі №465/6069/24 (провадження №3/463/2838/24) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення 26.07.2024 року домашнього насильства психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_1 ).

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_2 систематично вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 . Зазначене також дає підстави стверджувати про те, що є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та про які зазначає сама заявниця у прохальній частині поданої заяви.

Щодо покликань заінтересованої особи ОСОБА_2 про те, що заборона йому на відповідний строк перебувати у квартирі за адресою АДРЕСА_2 буде непропорційним та невиправданим втручанням у його право на житло в розумінні ст. 8 Конвенції та релевантної практики Верховного Суду, то суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Тимчасове обмеження права користування кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього (постанова Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20).

Встановлюючи строк дії обмежувального припису, суд враховуючи позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 415/10120/18 (провадження № 61-7849св19), згідно якої такий має бути пропорційним і достатнім та визначається із урахуванням оцінки ризиків, вважає обґрунтованим видачу обмежувального припису відносно кривдника на строк 6 місяців.

А тому з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та підставність заявлених вимог, а тому вважає, що такі підлягають до задоволення з наведених вище мотивів.

Керуючись статтями 350-2, 350-5, 350-6, 350-8 ЦПК України, ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис щодо кривдника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк 6 (шість) місяців:

- перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_2 , з постраждалою ОСОБА_1 ;

- наближатись на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та місця роботи постраждалої ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею;

- вести листування, телефонні розмови з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

Допустити рішення суду до негайного виконання. Рішення суду про видачу обмежувального припису у відповідності до вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Повідомити про прийняте рішення Львівське районне управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, та Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Юрій БІЛОУС