Справа № 464/7452/23
пр.№ 2/464/167/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої - судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

при секретарі судових засідань - БРИНОШ А.Я.

з участю позивачки - ОСОБА_1

та її представника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з участю третьої особи Органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивує тим, що проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу, за час стосунків у них народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає разом з нею, ОСОБА_6 не піклується про нього, про його фізичний і духовний розвиток, не приділяє ніякого часу його вихованню, жодної матеріальної допомоги на його утримання не надає, потреби сина фінансує повністю самотужки. Усі її спроби отримати від відповідача хоч елементарні кошти для навчання чи банальної покупки зимових речей для сина закінчувались різкою відмовою, також заявляв, щоб більше не зверталась з подібного роду проханнями. ОСОБА_6 зловживає алкоголем, в результаті спілкування з ним у відповідь лише агресія та сварки. За 9 років сину, батько не займався вихованням сина, турботою про нього, не приймав жодної участі у житті ОСОБА_8 , не навідував сина, навіть не намагався спілкуватись з ним. Такі дії відповідача вказують на відверту байдужість з його боку як батька, небажання займатись вихованням сина викликають у дитини відчуття непотрібності, в подальшому можуть призвести до проблем із становленням в соціумі. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення від виховання батьком дитини та свідоме нехтування ним своїх обов`язків. Просить позов задоволити.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення, аналогічні, що й мотиви позову. Просили позов задоволити. ОСОБА_5 доповнила, що син відповідача не цікавить зовсім, за весь час життя сина, батька цікавила лише вона, як жінка, без їх спільної дитини.

Відповідач в судові засідання неодноразово не з`явився, хоча повідомлявся про такі належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення суду не надав, а тому судом здійснено розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Подав нотаріальну заяву про визнання позову, не заперечує про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.61).

Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в судові засідання неодноразово не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

31 жовтня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено таку в підготовче судове засідання на 08 листопада 2023 року.

Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 21 листопада 2023 року та зобов`язано орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року в підготовчому судовому засіданні продовжено перерву до 30 листопада 2023 року, у зв`язку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 30 листопада 2023 року в підготовчому судовому засіданні продовжено перерву до 11 грудня 2023 року, у зв`язку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року в підготовчому судовому засіданні продовжено перерву до 28 грудня 2023 року через неявку сторін, заявлено позивачкою клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 28 грудня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справ до судового розгляду на 18 січня 2024 року.

18 січня 2024 року в судовому засіданні оголошено перерву до 30 січня 2024 року, у зв`язку з неявкою представника третьої особи.

Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19 липня 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є сторони у справі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.10).

Сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у шлюбі не перебували.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/010304541, сформованого 16 грудня 2023 РОКУ ОСОБА_7 , 05 липня 2014 року зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 (а.с.79) за місцем проживання своєї матері ОСОБА_5 .

Малолітня дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як зазначено у позові, перебуває на повному утриманні позивачки, усі питання щодо виховання дитини вирішуються ОСОБА_5 самостійно без участі та підтримки батька дитини.

Отже, за твердженням позивачки, малолітній син ОСОБА_7 проживає з нею та перебуває на її повному фактичному утриманні, а відповідач, як батько дитини, не бере жодної участі у його вихованні та утриманні.

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_5 звернулась до суду з даним цивільним позовом про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав.

Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 Сімейного кодексу України).

Орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради надав висновок №260001-вих-157116 від 22 грудня 2023 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покликаючись на усні пояснення матері, при наданні яких обґрунтованих мотивів для позбавлення батьківських прав батька дитини вона не назвала, відсутність доказів, які б свідчили про винну поведінку батька та його свідоме нехтування своїми обов`язками, зважаючи на те, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (а.с.73).

За змістом статей 3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, в тому числі, коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення та несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основною обов`язків батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичне, духовне та моральне розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійної життя.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повного загальної середньої освіти, готувати її до самостійної життя. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1,2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Частинами 1,2,3 ст.157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків та прямих контактів.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, у сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, на якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батька можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками чи наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує, які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача.

Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц (провадження №61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17 (провадження №61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі №640/15049/17 (провадження №61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17 (провадження №61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі №127/31288/18 (провадження №61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі №643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі №645/731/18 (провадження №61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі №359/8130/19 (провадження №61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості:

- ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками;

- позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України;

- розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Як зазначила в судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 відповідач - батько дитини, свідомо нехтує та ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо його виховання, тобто свідомо самоусунувся від виховання та утримання свого сина. Будь-які перешкоди у вихованні дитини у відповідача відсутні.

В даній цивільній справі ОСОБА_6 , будучи (вважаючись) належним чином повідомленим про судові засідання у справі, не скористався правом з`явитися в такі та надати власні пояснення щодо порядку здійснення та виконання ним своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина. Однак скористався своїм правом на визнання позову, про що подав нотаріально засвідчену заяву, не заперечив про позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.61).

Необхідно зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_6 з боку ОСОБА_5 чи інших осіб чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною, у його вихованні. Будь-яких обставин поважності причин того, що ОСОБА_6 не займається вихованням свого сина, судом не встановлено. Судом не встановлено обставин, а стороною відповідача такого не доведено належними та допустимими засобами доказування, що ОСОБА_5 чинить будь-які перешкоди батьку у спілкуванні з сином, в участі у його вихованні. Його визнання позову свідчить про те, що він не заперечує обставини, які викладені в позові.

На даний час син перебуває на утриманні та вихованні матері, навчається у ліцеї №24 імені М.Конопницької Львівської міської ради, про що свідчить довідка №249 від 30 жовтня 2023 року, що протягом навчання в ліцеї ОСОБА_7 його батько ОСОБА_6 не цікавився питанням виховання та навчання, не відвідував батьківські збори, не забирав дитину з ліцею, не підкувався з вчителями навчального закладу (а.с.84).

ОСОБА_9 , яка є керівником гуртка танцю ліцею №24 імені М.Конопницької Львівської міської ради, де навчається малолітній ОСОБА_7 повідомила, що за час навчання хлопчика у танцювальному гуртку, його батько ОСОБА_6 не цікавився сином ОСОБА_8 , не приводив та не забирав його з навчального закладу, не спілкувався з нею щодо його успішності та творчого розвитку, в жоден інший спосіб не проявляв зацікавленості дитиною (а.с.101).

ОСОБА_10 , яка є вчителем початкових класів та класним керівником ОСОБА_7 зазначила, що за час навчання у ліцеї дитини ОСОБА_6 не цікавився питанням виховання та навчання сина, не відвідував батьківські збори, не приводив та не забирав з начального закладу його, не спілкувався з нею щодо успішності сина, жодним іншим способом не проявляв зацікавленості дитиною (а.с.100).

ОСОБА_11 - вчителька фізичного виховання та групи продовженого дня ліцею №24 імені М.Конопницької Львівської міської ради дала аналогічну характеристику, крім того, зазначила, що з групи продовженого дня ОСОБА_7 забирає мама ОСОБА_5 , батька дитини ніколи не бачила (а.с.102).

Лікарка педіатр ПТД відділу надання медичних послуг КНП ЛОР ЗУСДТЦ Бандирівська І.О., яка є сімейним лікарем ОСОБА_7 зазначила, що питанням сина та його фізичного розвитку, здоров`я займалась виключно мама ОСОБА_5 (а.с.99).

Актом ПП «Управляючої компанії Дністер» №395 від 26 грудня 2023 року зафіксовано, що сусіди ОСОБА_5 - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ствердили про те, що ОСОБА_6 не проживав та не навідувався у квартиру АДРЕСА_2 за місцем проживання свого сина з січня 2018 року по даний час (а.с.103).

В ході розгляду даної цивільної справи органом опіки та піклування надано висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 , однак даний висновок не узгоджується з встановленими в судовому розгляді обставинами, які свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Органом опіки та піклування не перевірено жодної обставини ухилення батька від своїх батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які б свідчили про елементарну зацікавленість його дитиною. ОСОБА_6 добровільно надав згоду у нотаріуса на позбавлення його батьківських прав.

Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечити інтересам дитини.

Суд, враховуючи зміст висновку органу опіки та піклування, вважає його не повним, не достатньо обґрунтованим, в якому не перевірено жодних обставин, з якими звернулась ОСОБА_5 , а в ході розгляду даної цивільної справи викладені в ньому обставини у відповідній частині не знайшли своє підтвердження, спростовані вищенаведеними письмовими доказами.

Верховним Судом висловлено правову позицію у постанові від 29 вересня 2021 року по справі №459/3411/18, провадження №61-10531св21.

Під час перегляду судових рішень про задоволення позову про позбавлення батьківських прав по справі №459/3411/18 Верховний Суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Також Верховний Суд зауважив, що лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Під час перегляду судових рішень, Верховний Суд виходив з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», заява №41615/07, п. 135; рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року у справі «M.S. v. Ukraine», заява №2091/13, п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine»(«Мамчур проти України»), заява №10383/09, п. 100).

Враховуючи наведене, проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши надані докази та пояснення сторін, суд дійшов висновку про те, що доказів, які б спростовували твердження позивачки про те, що батько ОСОБА_6 не бере участі у вихованні дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним в належному обсязі, відповідачем суду не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Зокрема, належні докази на підтвердження того, що ОСОБА_6 піклується про фізичний і духовний розвиток сина ОСОБА_7 , його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини (в разі потреби), спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; виявляє інтерес до внутрішнього світу дитини; створює умов для отримання ним освіти, - в матеріалах справи відсутні.

Можливості на даний час змінити поведінку ОСОБА_6 у кращий бік по відношенню до виховання дитини суд не вбачає, а обставин, які б свідчили про відсутність його вини у невиконанні батьківських обов`язків, судом не встановлено.

Відтак, вищевказані обставини свідчать про те, що поведінка батька пов`язана з його самоусуненням від виконанням батьківських обов`язків, суперечить інтересам дитини ОСОБА_7 , позбавляє його відповідних соціальних благ, створює перешкоди у реалізації відповідних прав та обов`язків.

При цьому, у постанові від 29 вересня 2021 року по справі №459/3411/18, провадження №61-10531св21 Верховний Суд наголосив, що «права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків».

З огляду на все викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 щодо дитини ОСОБА_7 , є обґрунтованими, такими, що відповідають інтересам дитини та підлягають задоволенню.

Положення ст.166 Сімейного кодексу України передбачають такі правові наслідки позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При цьому, суд роз`яснює відповідачу, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в порядку статті 169 Сімейного кодексу України.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст.141,142 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 141,157,161 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задоволити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , 536 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , 536 грн. 80 коп. сплаченого судового збору з державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 31 січня 2024 року.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК