Справа №: 486/1642/24 Провадження № 2/486/840/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Південноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Волощук О.О., ознайомившись з позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2024 ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02.10.2024 позовну заяв залишено без руху для усунення недоліків з посиланням на те, що вимоги позивача грунтуються на невиконанні рішення суду від 05.12.2013 у справі №486/1813/13-ц про стягнення на користь позивача з відповідачів кредитної заборгованості, у зв`язку з чим позивачем нараховано 3% річних, які він просить стягнути від загальної суми заборгованості за весь час невиконання рішення з 02.04.2017 по 23.02.2022. Разом з тим, позивач в обгрунтування позову не надав відомостей та доказів невиконання відповідачами рішення суду, а саме: виконавчого листа; підтвердження пред`явлення його до виконання; постанов виконавця; відомостей про рух коштів на рахунку, за наявності часткового виконання та доказів щодо вчинення інших дій, пов`язаних з виконанням судового рішення; підстав для стягнення 3 % річних саме за період з 02.04.2017 по 23.02.2022.

14.10.2024 до суду надійшла заява представника заявника, яка містить посилання на статті Цивільного процесуального кодексу України, Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини, без усунення зазначених вище недоліків.

Дослідивши надану заяву, суд дійшов висновку, що вимоги ухвали від 02.10.2024 не виконані, тобто, судове рішення в порушення вимог ст.129-1 Конституції України, не виконано позивачем юридичною особою ТОВ «Кей-Колект».

Суд має обгрунтований розумний сумнів щодо доводів позивача про можливість застосування норм Конвенції з прав людини та основоположних свобод для захисту фінансового інтересу юридичної особи.

Суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За таких обставин позовна заява не може бути прийнята до провадження, заявником не усунуто зазначені в ухвалі суду недоліки, фактично не виконано судове рішення, а тому заява підлягає поверненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Слід також зазначити, що при зверненні до суду позивач послався на те, що не може надати належним чином завірену копію рішення суду, на підставі невиконання відповідачами якого, позивач просить стягнути з них 3% річних, так як звернувся до суду з відповідною заявою та після отримання надасть її до матеріалів даної справи. Проте, станом на 15.10.2024 позивачем належним чином завірену копію рішення не надано.

На підставі викладеного та керуючись статтями 175, 177, 185, 297 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Южноукраїнського міського суду О. О. Волощук