СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/283/24
Провадження №2/547/169/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання О.О.Харченко,

позивача ОСОБА_1 (відеоконференцзв`язок),

представника позивача ОСОБА_1 адвоката О.В.Жолонко (відеоконференцзв`язок),

представника відповідача Семенівської селищної ради М.В.Зайченка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Семенівської селищної ради про встановлення факту що має юридичне значення (факту постійного проживання разом зі спадкодавцем) та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини, не менше 5 років та визнання за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,88 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області.

В обгрунтування вказавши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті сина у неї погіршився сон, апетит, не бажала розмовляти з людьми навіть із рідними та в силу своєї юридичної необізнаності не звернулася в шестимісячний термін для прийняття спадщини. 02.08.2018 вона звернулася до приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області М.І.Литвин із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю документа про постійне проживання із спадкодавцем. Також зазначила те, що із дітьми вона до та після розлучення із першим чоловіком проживали у с. Устимівка Семенівського району, після того, як вона вдруге вийшла заміж у 1994 році то переїхала проживати до чоловіка у с. Біляки Семенівського району. В 2001 році після розірвання шлюбу з другим чоловіком вона із меншим сином ОСОБА_3 переїхала проживати до смт. Семенівка так, як там проживали її двоє синів від першого шлюбу. Після переїзду у смт. Семенівка вона почала проживати разом із сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у домоволодінні ОСОБА_4 , так як на той час він розірвав шлюб та проживав один, за адресою: АДРЕСА_1 і по грудень 2019 року. З грудня 2019 року і по цей час вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Факт постійного проживання з покійним сином на момент відкриття спадщини можуть підтвердити свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ОСОБА_7 . Встановлення цього факту необхідно для оформлення спадщини після покійного сина, який не має інших спадкоємців.

Також за життя померлий син ОСОБА_2 з 1995 по 1998 року працював у КСП ім.. Шевченка, Семенівського району. Тобто на протязі періоду, коли розпайовували землю в КСП ім. Шевченка, але з невідомих причин у списках осіб, які підлягали розпаюванню його немає. Вважає, що він має право на земельну частку (пай), оскільки на момент розпаювання був членом вказаного КСП.

Ухвалою від 18.03.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строку для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали.

09.04.2024 позивачкою подано заяву про зміну предмету позову.

Ухвалою від 16.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 27.05.2024 о 15-00 год.

Представник відповідача Семенівської селищної ради відзивом від 20.05.2024 просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, через відсутність жодних доказів, які б свідчили про прийняття позивачкою спадщини після померлого сина ОСОБА_2 шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем. Також стосовно набуття права на земельну частку (пай) варто зазначити, що ОСОБА_2 не був включений до списку громадян, яким було передано землю у колективну власність. Наявна в матеріалах справи ОСОБА_8 довідка від 05.07.2017 № 01-18/112 може свідчити про те, що ОСОБА_2 працював в КСП ім.. Шевченка та йому нараховувалась заробітна плата або людинодні. Однак вказана довідка не може свідчити про членство ОСОБА_2 у вказаному КСП та не може свідчити про набуття ним права на земельну частку (пай). Також, додана до матеріалів копія Наказу ТОВ "Агрофірма ім. Шевченка" не містить ані номера такого наказу, ані його дати . Також не може свідчити про перебування ОСОБА_2 у членах КСП ім.. Шевченка, чи набуття права на земельну частку (пай). Таким чином, зазначені документи не можуть бути належними та допустимими доказами в даній справі. Отже, матеріали справи не містять будь-яких інших доказів про набуття за життя ОСОБА_2 права на земельну частку (пай). Тобто, те, що ОСОБА_2 не набув за життя права на земельну частку (пай). Спадщина відкривається на те майно, яке належало спадкодавцю на день його смерті на праві приватної власності, або на його частку в спільному майні. Отже, на момент смерті спадкодавця він ще не став власником земельної частки, тому спадкоємці не можуть успадкувати те, що не належало спадкодавцю. З моменту відкриття спадщини (15.01.2016) позивачці було достоменно відомо про можливе порушення її прав та інтересів. Однак позов подано лише 23.02.2024, тобто поза межами спливу строку позовної давності. При цьому будь-які поважні причини пропуску строку позовної давності не зазначені. Таким чином, на момент подання позову, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, що також є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог (а.с. 44-47).

У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю. Просила його задоволити і передати їй спадщину сина. Він і працював і був членом відповідного колгоспу. У його трудовій книжці був запис про членство її сина у колгоспі. Цієї трудової книжки вона не має.

Представник позивача позов підтримав повністю із вказаних у ньому підстав. Наголосив, що надав до суду усі довідки, протоколи тощо, які отримав із архівних установ. Рішення виконкому і наказ по агрофірмі підтверджують роботу і членство спадкодавця у відповідному підприємстві. Спадкодавця помилково не було включено до списку громадян-членів КСП ім. Шевченка. Спадкодавця прийняли на роботу і колгосп і потім включили до складу членів колгоспу.

Представник відповідача проти позову заперечував із вказаних у відзиві підстав. Наголосив, що спадщина відкрилася у 2016 році, довідки архівних установ датовані 2017 роком, що перевищує 3-річний строк позовної давності. Рішення виконкому і наказ по агрофірмі складено у 2002 році і вони не можуть засвідчувати події чи обставини 1995 року, коли відбулося паювання КСП. Докази членства спадкодавця у КСП відсутні. Позивач не прийняла у належний спосіб спадщину її сина.

Вивчивши письмові заяви учасників справи по суті справи, надані до суду докази, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони і їх представників, суд встанови такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).

02.10.2018 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області із заявою про прийняття спадщини після смерті сина, але нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкових прав, через пропуск строку для прийняття спадщини та відсутність документа про постійне проживання із спадкодавцем (а.с. 5).

Відповідно до Архівної довідки від 05.07.2017 № 01-18/112 в книзі обліку розрахунків по оплаті праці КСП імені Шевченка, Семенівського району Полтавської області ОСОБА_2 працював в КСП імені Шевченка в 1995-1997 роках, людинодні за вказані роки становить 1995-62, 1996-81, 1997-49. В книгах обліку розрахунків по оплаті праці КСП імені Шевченка за 1998-2000 роки ОСОБА_2 значиться, але заробітної плати та людиноднів не вказано (а.с. 10).

Також згідно архівної відповіді від 11.02.2016 № 08-27/01 протоколи засідань правління колгоспу імені "Шевченка" за 1985-2000 роки на зберігання до Національного архівного фонду Семенівської районної державної адміністрації не надходили. Тому дані про прийняття в члени колгоспу імені Шевченка гр. ОСОБА_2 в 1995 році, відсутні (а.с. 11).

Згідно посвідчення про проходження спеціального навчання (пожежно-технічного мінімуму) виданого на ім`я ОСОБА_2 , останній працював у ПСП ім.. Шевченка, с. Устимівка, охоронцем (а.с. 12).

Згідно довідки архівного відділу Семенівської РДА від 05.02.2020 № 01-35/13 Національним архівним фондом Семенівської РДА прийнято на постійне зберігання протоколи загальних зборів колгоспників, протоколи засідань правління колгоспу імені "Шевченка" с. Устимівка Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області за період 1961-1983 роки. Протоколи засідань правління, протоколи загальних зборів колективного сільськогосподарського підприємства та приватного сільськогосподарського підприємства "Шевченка" на зберігання до районного архіву, не надходили (а.с. 13).

Згідно рішення засідання виконкому Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області № 5 від 28.05.2002 "Про підготовку та проведення протипожежних міроприємств по недопущенню пожеж під час збирання урожаю зернових культур та заготівлю грубих кормів НОМЕР_1 року" ОСОБА_2 значиться, як начальник пожежно-сторожової охорони (а.с. 14).

Згідно наказу по ТОВ "Агрофірма ім.. Шевченка" Семенівського району "Про проведення протипожежних міроприємств по недопущенню пожеж в зерноскладах, майстернях, складах ПММ, хлібних масивах, в зернозбиральній техніці, в місцях скиртування соломи і заготівлі грубих кормів" ОСОБА_2 значиться, як начальник пожежно-сторожової охорони (а.с. 15).

Згідно списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.. Шевченка Семенівського району ОСОБА_2 в списках не значиться.

Суд зазначає, що Верховний Суд України в Узагальненні практики по вирішенню земельних спорів від 01.09.2003 за справами, розглянутими судами України в 2001 році та в 1 півріччі 2002 року, зазначив, зокрема таке.

Вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), суд повинен з`ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього державного акта.

Інколи, задовольняючи позови про визнання права власності на земельну частку (пай), суди у постановлених рішеннях посилалися на доводи, які не давали підстав для задоволення позову, або ж задовольняли такі позови без з`ясування важливих обставин. Однією з них є те, чи був позивач членом колективу і чи внесений до списку, доданого до державного акта на право власності на землю.

Деякі суди не розмежовують понять трудової участі осіб у діяльності колгоспів (а потім і КСП) та членства в цих колективах.

Якщо трудові відносини таких осіб з колективами виникли на підставі трудового договору, а не членства в цьому колективі, то вони не передбачають права на одержання у власність земельної частки (паю). Право на одержання частки землі мають лише члени таких колективів, які залишались у ньому на час приватизації землі.

При вирішенні цих питань законодавством не передбачена можливість врахування відроблених особою, яка претендує на отримання земельної частки, трудоднів, виходів на роботу, характеру виконуваної роботи.

Так, відповідно до Архівної довідки від 05.07.2017 № 01-18/112 в книзі обліку розрахунків по оплаті праці КСП імені Шевченка, Семенівського району Полтавської області ОСОБА_2 працював в КСП імені Шевченка в 1995-1997 роках, людинодні за вказані роки становить 1995-62, 1996-81, 1997-49. В книгах обліку розрахунків по оплаті праці КСП імені Шевченка за 1998-2000 роки ОСОБА_2 значиться, але заробітної плати та людиноднів не вказано.

Згідно списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.. Шевченка Семенівського району ОСОБА_2 в списках не значиться.

У члени КСП особи приймалися рішенням загальних зборів колгоспників. Прийом в члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління колгоспу в присутності особи, яка подала заяву. Дана обставина може бути підтверджена безпосередньо протоколом зборів чи іншими належними та допустимими доказами в цій частині.

Позивачка не надала суду доказів про те, що її померлий син був прийнятий у члени КСП імені Шевченка, зокрема відповідний протокол загальних зборів колгоспників або витяг з нього.

Згідно інформації щодо нормативної грошової оцінки одиниць площі ріллі в розрізі областей по Полтавській області оцінка 1 гектара складає 30390,00 грн (а.с. 32).

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України, у редакції Закону України від 13.03.1992 N 2196-XII (втратив чинність 01.01.2002), чинної на дату виникнення спірних правовідносин дати паювання КСП імені Шевченка земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Землі у колективну власність передаються безплатно.

Частиною 10 ст. 6 Закону України від 13.03.1992 N 2196-XII передбачалося, що при визначенні середнього розміру земельної частки має враховуватися якість сільськогосподарських угідь. Розмір середньої земельної частки може переглядатися залежно від демографічних умов і конкретних обставин, що склалися, Радою народних депутатів, яка визначила цей розмір.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

В ч.ч. 1, 3 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-ІV, вказується, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відтак через ненадання позивачем належних і допустимих доказів перебування її сина у членах КСП імені Шевченка на час паювання КСП і видачі 28.12.1995 державного акту на право колективної власності на землю КСП імені Шевченка І-ПЛ № 000156 (а.с. 17-18), отже він не набув права на земельну частку (пай) вказаного КСП.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позовна заява посилається на непорушність права позивача на земельну частку (пай) і захист такого права судом без обмеження строком позовної давності.

Суд вважає за необхідне вивчити і цей аргумент представника відповідача.

Слід зазначити, що на час складення державного акту КСП імені Шевченка І-ПЛ № 000156 від 28.12.1995 діяв Цивільний кодекс Української РСР (далі ЦК УРСР).

Так, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 27 серпня 2014 року по справі № 6-12823св14, зазначено, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право за земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Суди в порушення норм статей 212-214, 315 ЦПК України наведеного не врахували, докази щодо виникнення у позивача права на земельну частку (пай) не перевірили та у зв`язку із цим дійшли передчасного висновку про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Однак, в іншій ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 06 серпня 2014 року по справі № 6-21680св14, зазначено, що позивача було внесено до списку громадян співвласників землі, що було долучено до державного акта на право колективної власності на землю від 24 жовтня 1995 року, однак, суд першої інстанції не врахував порушення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з приводу відновлення свого порушеного права, який відповідно до вимог ст. 257 ЦК України становить три роки. Позивачем не наведено поважних причин пропуску ним строку на звернення до суду. Доказів того, що йому не видавали документи для звернення до суду, не надано.

При цьому раніше Верховний Суд України висловлювався з цього приводу. Так, в Узагальненні практики по вирішенню земельних спорів від 01.09.2003 за справами, розглянутими судами України в 2001 році та в 1 півріччі 2002 року, зазначено, що не однаково відповідно до ст. ст. 71, 75, 76, 80 ЦК України вирішувались судами питання щодо дотримання позивачами строків звернення спадкоємців до суду з позовами про визнання права на земельну частку. У багатьох випадках суди, задовольняючи позовні вимоги, взагалі не перевіряли і відповідно не вирішували питання про наявність чи відсутність підстав для захисту порушеного права внаслідок пропуску строку для звернення до суду, не враховували, що згідно ст. 80 ЦК закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Вказане Узагальнення зазначило, що через те, що розпаювання земель у більшості господарств вже відбулося, то необхідно з`ясувати чи є можливість у таких господарств надати позивачам земельний пай, рівний з паями інших членів колективу; якщо ж таких земель в господарстві немає, - то чи згодна виділити її місцева сільська рада.

Особливо слід звернути увагу на те, що право на одержання земельної частки (паю) у членів КСП виникає з моменту передачі членам КСП державного акта на право колективної власності на землю. Цей процес відбувався в основному у 1994-1997 рр., тобто понад п`ять років тому, у зв`язку з чим необхідно з`ясовувати, чи дотримуються позивачі строків позовної давності (статті 71, 80 ЦК).

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу (ст. 76 ЦК УРСР).

Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (ст. 80 ЦК УРСР).

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Наявність такої умови дисциплінує учасників правовідносин, запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Право на доступ до суду (що є одним із елементів права на справедливий суд) не є абсолютним; воно допускає певні обмеження і, зокрема, часові ліміти, встановлювані інститутом позовної давності.

Застосування позовної давності є передбачуваним. Принцип законності означає, що застосовні положення національного права повинні бути достатньо доступними, чіткими й передбачуваними в їхньому застосуванні. Індивід повинен бути здатним у разі потреби за допомогою необхідних порад передбачити (у тій мірі, у якій це є розумним за даних обставин) наслідки, які може потягнути певна дія.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, відмова у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності можлива у разі якщо позовні вимоги обґрунтовані, але позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду.

Син позивачки під час паювання КСП імені Шевченка був його працівником, тому поза розумним сумнівом знав про паювання, формування списків громадян-членів КСП тощо.

Стосовно встановлення факту, що має юридичне значення, то позивач не надав судові жодних доказів на підтвердження факту спільного проживання позивачки разом зі спадкодавцем. А відповідач повністю заперечував факт прийняття спадщини.

Ураховуючи встановлені обставини справи суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 76-83, 89, 126, 141, 174, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 266, 273-279, 351, 352, 354, 355 ЦПК суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 21.10.2024.

Суддя В.Ф.Харченко