Провадження № 2/127/2373/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Шмигори О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Вінниці клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває вказана цивільна справа.

В підготовчому провадженні представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження у цивільній справі №127/17696/24, яке мотивоване тим, що позовна заява, яка розглядається у вказаній справі, була подана ОСОБА_1 як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем. В той же час, кредитний договір, з метою примусового стягнення за яким і було, за ініціативою ТОВ «Бізнес позика», вчинено оспорюваний виконавчий напис, було укладено позивачем із відповідачем, саме в якості фізичної особи-підприємця. Виконавчий напис, за яким стягненню на користь відповідача з позивача підлягає грошова сума, яка становить заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «Бізнес позика» саме за кредитним договором, вчинено з метою стягнення вказаної суми саме з фізичної особи-підприємця (ФОП) ОСОБА_1 , а не з нього ж, але в статусі фізичної особи без статусу ФОП.

Представник відповідача зауважує, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктивний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому ГПК України порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначені ст. 20 ГПК України, відповідно до частини 1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Наведене свідчить про те, що одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктивного складу сторін.

Таким чином, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктивний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Згідно з відомостями з інформаційного ресурсу OpenDataBot про ФОП ОСОБА_1 , підприємницька діяльність останнього станом на даний момент не була припинена і він перебуває в зазначеному статусі. Представник відповідача зазначає, що предметом спору у цій судовій справі є правовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес позика», які відповідно до їх суб`єктивного складу та змісту правовідносин виникли з господарського договору (кредитного договору), зобов`язання за яким у позивача, як фізичної особи-підприємця, не припинились.

У клопотанні представник відповідача зазначив, що розгляд вказаної справи в порядку цивільного судочинства не узгоджується з вимогами закону щодо підсудності даної категорії справ компетентному господарському суду, оскільки такі спори підлягають розгляду за правилами господарського судочинства. З огляду на викладене, представник відповідача просить суд закрити провадження у вказаній справі, оскільки вона не підлягає розгляду Вінницьким міським судом Вінницької області в порядку цивільного судочинства.

Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явились. Проте представником позивача було подано заяву про розгляд клопотання про закриття провадження у справі за його відсутності. Проти задоволення клопотання заперечив у зв`язку з ненаданням доказів про зарахування коштів на рахунок ФОП.

Суд, дослідивши матеріали клопотання та цивільної справи, дійшов висновку про те, що клопотання про закриття провадження у справі слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, про визнання виконавчого напису нотаріуса вчиненого 07.07.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №16346 таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів. При цьому, позивач у позові зазначив себе у статусі фізичної особи.

Матеріалами справи підтверджуються обставини того, що оспорюваний позивачем виконавчий напис було вчинено 07.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., при цьому вбачається, що нотаріусом при вчинені оспорюваного виконавчого напису (зареєстрованого в реєстрі за №16346) було запропоновано звернути стягнення з громадянина України, яким є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у безспірному порядку заборгованість за кредитним договором №167601-ВН1-001 від 31.10.2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (відповідно до правил надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», затверджених наказом №17-ОД від 30 червня 2020 року).

Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ст.ст. 4, 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18 зазначила, що відповідно до положень ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Згідно ст. 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу.

Отже, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, докази, які підтверджують зміст правовідносин позивача з відповідачем, суд дійшов висновку, що провадження у вказаній цивільній справі слід закрити, що не перешкоджає позивачу здійснити захист своїх прав в порядку визначеної підсудності, шляхом звернення до господарського суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 182, 255 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів - закрити.

Роз`яснити позивачу його право на судовий захист у порядку господарського судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня складення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 17.10.2024 року.

Суддя: