Провадження № 2/953/1703/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2024 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Бобко Т.В.,
секретар судового засідання Кузьменко Б.С.,
учасники справи:
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором,
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Грищенко О.В., звернувся до суду з позовом шляхом подання позовної заяви до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 5690,75 доларів США, з яких: 5300 доларів США сума основного боргу, 390,75 доларів США неустойка у вигляді 3% річних та покласти витрати по сплаті судового збору на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором позики від 10 червня 2020 року, який був укладений між сторонами у виді розписки. Згідно зазначеного договору позичальник (відповідач) зобов`язався повернути позикодавцю позику у строк до 10 червня 2021 року у сумі 5300 доларів США. В порушення договірних зобов`язань та незважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідача ОСОБА_3 з вимогою про повернення позичених грошей, до теперішного часу відповідачем у добровільному порядку борг не повернуто, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 5300 доларів США.
Аргументи учасників справи.
Відповідач відзив на позов не надав, з будь-якими заявами та клопотанням не звертався.
Рух справи.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 травня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача ОСОБА_2 судом одержано заяву, в якій останній просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Позивач у своїй заяві не заперечувала проти прийняття рішення в заочному порядку за відсутності відповідача.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Представник позивача надав до суду оригінал розписки від 10 червня 2020 року, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_3 (позичальник) взяла в борг у ОСОБА_1 (позикодавець) грошові кошти у сумі 5300 доларів США, які зобов`язалась повернути до 10 черня 2021 року.
Оскільки відповідач у встановлений строк борг не сплатив, позивач звернувся з цим позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача, крім основного боргу у розмірі 5300 доларів США, також 3% річних у розмірі 390,75 доларів США.
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики на підставі договору позики грошей від 10 червня 2020 року, який був укладений між сторонами шляхом складення боргової розписки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином.
Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позики від 10 червня 2020 року, в тому числі розписок або квитанцій про грошові перекази коштів, відповідач в ході судового розгляду не надав.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Такий правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Борговою розпискою від 10 червня 2020 року встановлений строк виконання зобов`язання - до 10 червня 2021 року.
В ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача будь-яких перешкод для повернення суми боргу у визначений договором позики строк, а також щодо відмови позивача прийняти виконання зобов`язання за договором позики.
Отже, у зв`язку з відсутністю доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором позики від 10 червня 2020 року, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача основної суми грошового зобов`язання за зазначеним договором позики у повному обсязі у розмірі 5300 доларів США.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованих відповідачу 3% річних за порушення зобов`язань за договором позики за період з 11 червня 2021 року по 24 листопада 2023 року (в межах позовних вимог) складає 390,75 доларів США, перевірений судом та встановлено, що розрахунок відповідає обставинам справи щодо прострочення відповідача, будь-яких заперечень щодо наданого позивачем розрахунку відповідачем не надано.
Щодо судових витрат
Згідно квитанції №4292-0364-2157-8326 від 30 листопада 2023 року, позивачем під час пред`явлення позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 2068,59 гривень.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2068,59 гривень.
Разом з тим, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму недоплаченого судового збору при пред`явленні позову в сумі 1,14 грн, оскільки позивач при визначенні ціни позову станом на 30.11.2023 та визначенні розміру судового збору помилково зазначив офіційний курс гривні до долару США у розмірі 36,35 гривень за 1 долар США, між тим вірним є курс 36,38 гривень за один долар.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 247, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 5690 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто) доларів США 75 (сімдесят п`ять) центів, з яких: 5300 (п`ять тисяч триста) доларів США - основний борг, 390 (триста дев`яносто) доларів США 3 % річних за порушення грошового зобов`язання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 2068 (дві тисячі шістдесят вісім) гривні 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1,14 гривень.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .
Суддя Т.В. Бобко