Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2024 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

з участю секретаря Культенко Н.В.

представника позивача адвоката Драченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , поданої через представника адвоката Драченко В.В., до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Драченка В.В. звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу з відповідачки на її користь 30 000,00 доларів США заборгованості за договором позики та 726,43 доларів США у вигляді 3 % річних за користування коштами за договором позики, органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати проценти за такою формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де СОБ - сума основного боргу, простроченого ОСОБА_2 за виконавчим листом, виданим на виконання цього рішення; 3 - розмір процентів; КДП кількість днів прострочення сплати ОСОБА_2 суми основного боргу за період: з 23.05.2024 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману сумупроцентів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , а також просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що 02 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1 та на підтвердження отримання 30 000,00 доларів США, ОСОБА_2 власноручно написала розписку. Зазначені кошти Відповідач зобов`язався повернути до 01 серпня 2023 року, однак

свої зобов`язання за договором позики не виконала, станом на дату подачі позовної заяви кошти не повернула.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 свої зобов`язання за розпискою не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договором позики у розмірі 30 000,00 доларів США та 726,43 доларів США у вигляді 3 % річних за користування коштами.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Драченко В.В. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник, адвокат Савченко С.В. в судове засідання не з`явилися, проте в матеріалах справи міститься заява від адвоката Савченко С.В. про розгляд справи без участі сторони відповідача.

Адвокат Драченко В.В. наполягав на продовженні розгляду справи без участі відповідача та її представника.

Заслухавши пояснення предстанвика позивача, дослідивши наявні по справі докази, суд вважає наступне.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики від 02.08.2019 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надала у борг грошові кошти ОСОБА_2 у сумі 30000 дол. США. Факт отримання коштів підтверджено особистою розпискою ОСОБА_2 від 02.08.2019 року, згідно якої ОСОБА_2 зобов`язувалася повернути кошти ОСОБА_1 в термін до 01.08.2023 року.

До суду не надано даних про те, що вказана розписка та тоговір позики є недійсними, нікчемними, оскаржуються в судовому порядку, тощо. Від відповідача та її представника до суду не надходило клопотань про призначення відповідних експертиз, недійсність підписів у вказаних документах, а фактично з мирових угод та спільної заяви, що надавались сторонами до суду, вбачається визнання позовних вимог відповідачем. Однак відзиву до суду не надходило. Тому, у суду відсутні підстави вважати вказану розписку і договір позики неналежним чи недопустимим доказом.

Станом на момент звернення до суду з вищезазначеною позовною заявою у зв`язку з невиконанням розписки виникла заборгованість за договором позики у розмірі 30 000,00 доларів США та 726,43 доларів США у вигляді 3 % річних за користування коштами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст.525,526,546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Вказана правова позиція щодо застосування вказаних норм права, висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014у справі№ 6-79цс14,за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак убудь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Суд констатує, що діюче законодавство України та судова практика, що склалася, визначають можливість суду стягувати заборгованість в іноземній валюті. Заборон щодо цього законодавством не передбачено.

Частиною 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, передбачено у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Так, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжений до даного часу.

Суд констатує, що представниками обох сторін до суду двічі подавалась на затвердження мирова угода, однак судом двічі ухвалами було відмовлено у затвердженні мирової угоди, з відповідним обгрунтуванням в ухвалах суду.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив щодо ухвалення заочного рішення, зазначивши, що для цього немає підстав, а наполіг на ухваленні звичайного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, враховуючи судову практику, що склалася, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов підлягає до часткового задоволення, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу 30000доларів США та 3% річних за користування коштами в сумі 726,43доларів США. Суд вважає, що вимога позивача в частині про нарахування органом (особою), яка здійснюватиме примусове виконання рішення, відсотків до моменту виконання рішення, відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України - є не доведеною і необгрунтованою, згідно положень ЦПК України це є правом суду, а тому суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги. Реалізацію вказаної вимоги можливо здійснити в процесі виконання судового рішення.

Суд вирішує судові витрати в порядку ст.141 ЦПК України. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 9784,57 грн. суд вважає законним, обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, а тому підлягає до задоволення.

Керуючись ст.1046,1047,1049ЦК України,ст.ст.263-265,280 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики №1 від 02.08.2019р. в сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США та 3% річних за користування коштами в сумі 726,43 доларів США.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 9784грн. 57коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 17 жовтня 2024 року.

Суддя: О. М. Суходольський