Справа № 383/828/24
Номер провадження 2/383/367/24
16 жовтня 2024 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Бондаренко В.В.,
при секретарі судового засідання Могиленко В.М.,
представника позивачів адвоката Рижкової В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення, -
У липні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через представника адвоката Рижкову Вікторію Олегівну звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 із житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить частка житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 також є власником частки вищезгаданого житлового будинку.
Позивачі за усною домовленістю тимчасово вселили у вищезгаданий будинок відповідача без реєстрації місця проживання, без укладення будь-якого договору найму житла та без проведення оплати за його користування. За домовленістю відповідач повинен оплачувати комунальні послуги самостійно і на першу вимогу звільнити добровільно вказане житло. На даний час виникла необхідність вселити в даний житловий будинок доньку позивача ОСОБА_1 з її малолітніми дітьми. На неодноразові усні звернення позивачів до відповідача щодо необхідності звільнення будинку не принесли результату і відповідач не бажає самостійно звільнити житло.
Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку звільнити будинок, чим чинить перешкоди у користуванні позивачами своєю власністю, а тому позивачі звернулись до суду за захистом свого порушеного права.
Ухвалою суду від 29.07.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.27-28).
Представник позивачів адвокат Рижкова В.О. позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідач в судові засідання призначені на 16.09.2024 року, 16.10.2024 року повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.29, 30, 37, 41, 47, 48-49). Заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, не подав.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості достеменно встановити його правову позицію щодо предмета спору.
Отже з огляду на те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без участі відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка житлового будинку з належною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2021 року, зареєстроване в реєстрі за №21 (а.с.11), витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №63254949 від 21.01.2021 року (а.с.12) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №241364370 від 22.01.2021 року (а.с.13).
Також судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка житлового будинку з належною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2021 року, зареєстроване в реєстрі за №20 (а.с.14), витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №63254927 від 21.01.2021 року (а.с.15) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №241364090 від 22.01.2021 року (а.с.16).
Відповідно до ст.4 ЦПК України особа має право на захист свого цивільного права чи інтересу в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Згідно із ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Стаття 47 Конституції України гарантує, що ніхто не може самовільно провести виселення з квартири громадянина, або бути позбавленим житла: для цього необхідні законодавчі підстави чи рішення суду.
Згідно із ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Позивачі на підтвердження позовних вимог зазначають, що відповідач користується майном без укладення будь-якого договору найму та без проведення оплати за його користування та за домовленістю відповідач повинна на першу вимогу звільнити займане житло. На даний час виникла необхідність вселити в даний житловий будинок доньку позивача ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми. На неодноразові усні зверненні відповідач відмовляється звільнити будинок, тому позивачі просять в судовому порядку усунути перешкоди у реалізації їх права власності на будинок у спосіб виселення відповідача із займаного житлового приміщення надання іншого житлового приміщення.
Так, відповідно до ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.
Якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (ч.1 ст.116 ЖК України).
Позивачами заявлені вимоги щодо виселення без надання іншого житлового приміщення, які регулюються нормами ст.116 ЖК України, однак, в даному випадку, за змістом вказаних у позові обставин, підставами позову є ст.391 ЦК України та позивачі просять усунути перешкоди у реалізації їх права власності шляхом виселення, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Так, ЖК України надає обмеженні можливості власнику у питанні виселення з належного йому майна. Однак, ЦК України, а саме ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, застарілі норми ЖК України обмежують право приватної власності визначені нормами ЦК України. Перша судова палата Касаційного цивільного суду в постанові від 16.12.2020 року у справі №182/7347/18 зазначила, що з огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК УРСР, прийнятого 30.06.1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 13.10.2020 року у справі №447/455/17).
Права власника житлового будинку визначені ст.ст. 317, 383, 391 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що позивачі є власниками житлового будинку та не мають можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оскільки відповідач без правових підстав займає житлове приміщення позивачів та порушує їх права, між позивачами та відповідачем договір найму жилого приміщення не укладався, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 із зазначеного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення, є обґрунтованими.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач відзив на позов з належними, допустимими та достатніми доказами в підтвердження заперечень та спростування доводів позивачів до суду не подав.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 стягуються судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення задовольнити повністю.
Усунути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкоди в користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 із житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , місце проживання, зазначене в позовній заяві: АДРЕСА_5 .
Повне судове рішення складено 21.10.2024 року.
Суддя В.В. Бондаренко