Провадження №2/523/821/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача та позивача за зустрічним позовом адвоката Петренко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Орган опіки та піклування Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Орган опіки та піклування Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду та роз`яснено відповідачу про право у строк, встановлений для подання відзиву на пред`явлення зустрічного позову.

Також, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 , прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів.

Об`єднано позовні вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

Крім іншого, 10.11.2021 року (вх. № 32649) на адресу суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про проведення судово-психіатричної експертизи (т. 1, а.с.155-157).

В подальшому, 16.11.2021 року (вх. 33124) на адресу суду надійшов лист органу опіки та піклування Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради щодо можливості розгляду справи у відсутність представника третьої особи та висновок органу опіки про визначення місця проживання дитини (т. 1, а.с.158-161).

Також, 14.12.2021 року (вх. № 36791) на адресу суду надійшло клопотання представника позивача за зустрічним позовом адвоката Бурега Л.С., про виклик та допит свідків: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 ( т. 1, а.с.177-178).

В подальшому, 20.12.2021 (вх. № 37379) на адресу суду надійшли заперечення на висновок органу опіки та піклування про визнання місця проживання дитини за підписом позивача за первісним позовом (т.1, а.с.185-191).

Ухвалою суду від 06 вересня 2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.212 том№1).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити в повному обсязі, щодо позовних вимог за зустрічним позовом, просив відмови в задоволенні зустрічного позову, зазначив, що не забороняв та не забороняє матері бачитись з дитиною, однак проживати дитина має з батьком, оскільки там йому створені належні та комфортні умови для проживання.

Представник позивача за зустрічним позовом адвокат Петренко Наталія Олегівна позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, щодо первісного позову зазначила, що сторона відповідача вимоги за позовом не визнає, та просить відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи: Органу опіки та піклування Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської до суду не з`явився, раніше, 16.11.2021 року, представник третьої особи звернувся на адресу суду з листом щодо можливості розгляду справи за відсутності представника третьої особи та про направлення копії рішення суду представнику (а.с.158 том №1).

Заслухавши позивача, який просив його позов задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову, представника відповідача, яка просила відмовити в задоволенні первісного позову, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог та вимог за зустрічним позовом в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, з урахуванням всебічно встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав у задоволенні первісного позові та відмови в задоволенні зустрічного позову з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив, що коли спільній дитині сторін виповнилось 7-8 місяців, мати дитини залишила сім`ю та пішла з дому. Після фактично припинених шлюбних відносин, дитина залишилась проживати з батьком, який в повному обсязі займається виховання дитини, мати відсторонилась від виконання материнський обов`язків.

У зв`язку з викладеним просить: визнати місце проживання дитини з батьком та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини.

Згідно зустрічної позовної заяви позивач зазначила, що з січня 2018 року проживала разом з ОСОБА_1 однією сім`єю, у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спільного проживання ОСОБА_1 чинив постійне насилля в родині, а саме фізичне та психологічне, в грудні 2019 року відбувся конфлікт, що змусило позивача забрати дитину та піти проживати до матері, в подальшому сторони примирилась. Однак, в червні 2020 року знову відбувся конфлікт, позивач вимушена була тікати від чоловіка, та останній не віддав їй дитину та не підпускав до сина. Попередив, що не буде підпускати до сина, дозволив зустрічатися в парку та отримував подарунки для дитини. Дитина під час зустрічей була налякана, одягнена в брудний одяг, неохайна, та не контактна.

У зв`язку з викладеним позивач зазначає, що дитині буде краще проживати з матір`ю, оскільки дитина не має розлучатися з матір`ю. З урахуванням викладеного просить визначити місце проживання дитини з нею, та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 1994, батьками зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.11).

Судом встановлено, та дана обставина сторонами не заперечується, що малолітня дитина сторін у справі проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно матеріалів справи встановлено, що між батьками дитини велось активне листування щодо домовленості з приводу зустрічей з дитиною у громадських місцях , тощо.

Також, з наданого флеш-носія, встановлено, що під час зустрічі матері з дитиною, дитина протягом усього часу тягнеться до батька, тримає останнього за руку. Перебуваючи на руках у матері, одразу тягне руки до батька та останньому комфортно перебувати саме поруч з батьком.

Суд зазначає, що станом на час розгляду справи дитині виповнилось повних 5 років.

Зустрічний позов до суду було подано в 2021 році, з часу прийняття зустрічного позову, позивачем не було надано експертних висновків та не було заявлено в ході розгляду справи щодо призначення психологічну експертизу дитячо-батьківських відносин у справах по спірних питаннях виховання та визначення місця проживання дитини. Така експертиза призначається відповідно ст. 159 ч.2, ст. 161 ч. 1, ст. 164, ч.1 ч.1 п. 3)-5), ст. 170 Сімейного кодексу України.

Судом безперечно встановлено, що й підтверджено матеріалами справи, що між батьками дитини склались напружені відносини, протягом тривалого часу батьки дитини намагалась примиритися, з особистого листування встановлено, що сторони звинувачували одне одного в маніпулюванні відносинами з дитиною тощо.

Відповідно до довідки Про результати проведеної перевірки інформації, викладеної в матеріалах зареєстрованих в ЖЄО № 43638 від 05.12.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 , який викликав поліцію просить повідомлення оператору 102 і раніше написану заяву не розглядати, до поліції звернувся передчасно, претензій не має (а.с.78).

Щодо звернення до правоохоронних органів ОСОБА_2 . Згідно довідки про результати проведення перевірки інформації, викладеної в матеріалах, зареєстрованих в ЖЄО № 28407 від 01.08.2020 року встановлено, що проведеною перевіркою не вдалося зв`язатися з ОСОБА_1 та з`ясувати обставини, встановлено, що в даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, а їх розгляд відноситься до компетенції судових органів (т. 1, а.с.82).

Відповідно до наданих пояснень в судовому засіданні (т. 1, а.с.229-231), ОСОБА_2 повідомила, що відчуває себе заляканою, оскільки дуже боїться дій та поведінки відповідача, зазначила, що дуже хотіла народити дитину, пологи були важкими, та хоче щоб дитина проживала з нею. Щодо власного стану здоров`я пояснила, що хворіє, втрачає свідомість, останній раз втратила свідомість перед судовим засіданням, укласти мирову угоду з приводу побачень та місця проживання з дитиною відмовилась, оскільки не довіряє відповідачу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що з ОСОБА_2 знайома з 2020 року, в той день на площадці, ОСОБА_2 знепритомніла та втратила свідомість, їй було викликано швидку допомогу. Зазначила, що в 2021 році ОСОБА_2 залишила родину та пішла з дому. Можливо малолітня дитина і знає, про неї, однак в лице її не знає.

Судом досліджується висновок органу опіки та піклування від 15.11.2021 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 . Згідно висновку встановлено, що дитина проживає разом з батьком.

Відповідно до наданих копій документів стало відомо, що ОСОБА_2 зверталась на телефон довіри Одеського міського голови від 17.06.2021 року та з електронним зверненням до Служби у справах дітей Одеської міської ради від 21.07.2021 року, щодо повернення малолітнього сина ОСОБА_5 , який проживає з батьком.

Відповідно до листа Департаменту праці та соціальної політики від 13.07.2021 року ОСОБА_2 зверталась на адресу Одеського міського голови від 17.06.2021 року стосовно питання щодо спілкування з сином.

Згідно характеристики з місця проживання ОСОБА_2 зарекомендувала себе з позитивної сторони, проживає разом з матір`ю, та дідусем за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони, як зразкова громадянка. Відповідно до довідки від 12.08.2021 року КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР, висновок ЛКК № 22 психічний стан громадянки ОСОБА_2 не перешкоджає їй виконувати батьківські обов`язки.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення у Суворовському районі м. Одеси від 29.07.2021 року отримує державну соціальну допомогу інвалідам ІІ групи, та щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини.

Спеціалістами Служби у справах дітей ОМР було здійснено візит за адресою місця проживання ОСОБА_2 , складено акт, з`ясовано, що за місцем проживання створені всі належні умови для проживання малолітньої дитини.

Щодо обстеження умов проживання батька дитини.

Згідно акту проживання від 18.04.2021 року встановлено, що дитина проживає разом з батьком. Батько любить дитину, остання завжди доглянута та нагодована. Даний акт засвідчено сусідами. Зі слів батька, за час проживання з сином, мати дитину майже не відвідує, не спілкується з сином, страждає на психічний розлад, часто поводить себе не адекватно.

Спеціалістами Служби у справах дітей ОМР було здійснено візит за місце м проживання ОСОБА_1 з малолітнім сином, ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт від 21.09.2021 року, з`ясовано, що ОСОБА_1 створені належні умови для проживання малолітнього сина.

За інформацією Центру соціальних служб Одеської міської ради від 22.09.2021 року № 04/01-3336, фахівцями із соціальної роботи ВСР ЦСС ОМР у Суворовському районі здійснено вихід проведення оцінки потреб сім`ї/особи від 20.09.2021 року № 710 за місцем проживання матері, та батька від 20.09.2021 року № 711 встановлено, що мати та батько здатні виконувати свої батьківські обов`язки.

Члени комісії вважають, що постійне перешкоджання матері у спілкуванні з дитиною з боку батька позбавляє малюка материнської любові та турботи, які необхідні у ранньому віці.

На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Суворовської районної адміністрації ОМР (протокол засідання № 25.10.2021 року № 16), керуючись ст.19 п.5, ст. 157, 158 п.2 ст. 160 СК України: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_2 (т. 1, а.с.159-161).

Отже, з дослідженого висновку судом встановлено, що обидва батьки проявлять до дитини любов, за обома адресами батьків дитини створені належні умови для проживання дитини, та обоє батьків можуть, та матують можливість виховувати дитину.

Суд зазначає, що сторони спору розпочинали переговорний процес та намагалися узгодити умови мирової угоди, що зрештою не принесло результату. Слід зазначити, що суд неодноразово відкладав розгляд справи та надав можливість сторонам дійти мирного вирішення питання. Поряд з цим, жодна із сторін не заявила позовних вимог щодо почергового місця проживання дитини, кожна із сторін залишилась на своїх позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з кожним із них.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною, на виховання дитини, на одноособове вирішення питань, що стосуються дитини, суди у переважній більшості випадків стають на сторону матері і визначають місце проживання дитини з нею.

За положеннями частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них проживатиме малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до досліджених документів, встановлено, що дитина має прихильність до батька, оскільки саме з ним, проживає з народження. Суд зауважує, та звертає увагу сторін, що вирішуючи дані позовні вимоги, суд не відсторонює мати від виконання нею своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, мати не є такою, що вважається усуненою від виконання батьківських обов`язків.

Суд зауважує, що сторонами у справі не було надано висновку експерта щодо того, як зміниться та чи взагалі зміниться психологічний/емоційний стан дитини, у разі зміни місця проживання дитини до якого остання звикла, тощо.

Суд зазначає, що відхиляє доводи позивача за зустрічним позовом з приводу того, що дитина проживаючи з батьком має неохайний вигляд, оскільки дані доводи не доведені та є такими, що спростовані висновком органу опіки та піклування, та фотографіями, які залученні до матеріалів справи.

З наданих фотографій (т. 1, а.с.29-35) суд робить висновок, що дитина є доглянутою, проводить час з батьком та виховується у відповідних умовах, має іграшки, сезонний одяг, усміхнена тощо.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, статтею 7 Сімейного кодексу України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

При цьому, частиною 1 статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 160, ч. ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначають за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначають за спільною згодою батьків і самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначає вона сама.

На підставі частин 1 і 2 статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Звернення до суду відбувається шляхом подачі позовної заяви з необхідними документами позивачем (тим з батьків, хто звертається до суду з позовною заявою і бажає, щоб з ним залишилася проживати дитина) до відповідача, тобто іншого з батьків. Позови, про визначення місця проживання дитини пред`являються в порядку цивільного судочинства до суду першої інстанції за зареєстрованим місцем проживання чи місцем перебування відповідача. При розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З огляду на викладене суд зазначає, що у висновку органу опіки та піклування не відображено, не зазначено та не надано оцінки тому, чи буде суперечити в першу чергу інтересам дитина зміна місця проживання. Висновок обґрунтовано тим, що перешкоджання батька спілкуватися матері з дитиною, позбавляє дитину отримувати турботу та материнську любов.

Разом з цим, предметом розгляду справи є визначення місця проживання дитини саме з одним із батьків, отже, суд має виходити лише з пріоритету інтересів дитини, а не інтересу її батьків, тобто при розгляді справи суд має встановити обставини того, проживаючи з ким із батьків дитина буде відчуватися в захищеному та звичному їй середовищі.

Під час розгляду справ вказаної категорії суди мають ураховувати цілу низку обставин, зокрема: умови проживання, психоемоційний стан дитини, поведінку батьків щодо дитини, висновок органу опіки та піклування, погляди дитини, її індивідуальне сприйняття, оточення, становище, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини, стан її здоров`я, сталі соціальні зв`язки дитини, місце її навчання, психологічний стан, бажання дитини на проживання з одним із батьків, особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною, можливість створення дитині умов для виховання та розвитку, тощо.

З даного приводу суд зазначає, що при розгляді даної справи судом встановлена прихильність дитини до батька, та встановлено, що стан здоров`я дитини є добрим.

Інших доказів надано не було, суд наголошує, що сторонами під час розгляду справи не було заявлено клопотання щодо призначення психологічної експертизи дитячо-батьківських відносин, що відповідно забезпечило б можливість встановлення відношення дитини до кожного з батьків, які виявили бажання на проживання дитини кожним з них.

Варто зазначити, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, оскільки батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Сімейним кодексом України, зокрема статтею 141 передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини , так, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_8 з народження проживає за адресою батька, після сварки, що сталось між сторонами у справі в 2020 році, мати дитини залишила дане місце проживання та стала проживати за іншою адресою, встановлено, що в 2020 році (т. 1, а.с.82) мати ОСОБА_2 звернулась до органів поліції з приводу не надання їй дитини, яка проживає з батьком, та який не дає дитину та не хоче повертати дитини матері.

Отже, встановлено, що з 2020 року дитина постійно проживає з батьком та перебуває на його вихованні.

Суд не відхиляє та приймає факт того, що мати дитини вчиняла дій щодо повернення дитини, разом з цим, суд не спростовує й того, що дитина проживаючи з батьком є такою, що проживає в належних умовах та відчуває прихильність до батька.

Статтею 157 СК передбачено, що питання з приводу виховання дитини вирішується батьками спільно.

З даного приводу суд знову зауважує, що сторонам у справі надавалась можливість щодо мирного вирішення та врегулювання питання та можливість укладення мирової угоди, однак, такої досягнуто не було.

Відповідно до вимог ст.160 СК України «місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини».

Судом встановлено, що батьки в повній мірі відчувають любов до сина та бажають створити дитині найкращі умови для проживання, та бажають, щоб дитина проживала з кожним із них. Встановлено, що сторони мають між собою напружені стосунки, недовіряють один одному.

Відповідно до норм Сімейного Кодексу України сімейні відносини будуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідності моральним засадам суспільства і мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Особливе значення має питання про місце проживання дітей за умови окремого проживання батьків. Вирішення цього питання може істотно впливати на обсяг здійснення батьківських прав одним із батьків, оскільки більш повно повноваження з виховання дитини виконує той із батьків, з яким залишається проживати дитина. Причиною окремого проживання батьків може стати розірвання їх шлюбу або інші обставини, наприклад вимушене проживання в різних населених пунктах тощо. За окремого проживання батьків місце проживання їх неповнолітніх дітей відповідно до ст. 160 СК визначається за згодою батьків. За відсутності такої згоди спір між батьками щодо місця проживання дітей може вирішуватися судом на вимогу одного з них.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини судом насамперед враховуються інтереси самої дитини, а саме: сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що дитина проживає з батьком, який забезпечує дитині належні умови для проживання, розвитку та навчання, що в повній мірі відповідає та не суперечить інтересам дитини, що також підтверджено висновком органу опіки та піклування. Судом враховується те, що батьки добросовісно та відповідально ставляться до своїх батьківських обов`язків, разом з цим, з урахуванням принципу розумності та забезпечення максимального урахування інтересів дитини, суд дійшов висновку щодо задоволення первісних позовних вимог, оскільки задоволення позову шляхом визначення місця проживання дитини з батьком, буде відповідати максимально можливим інтересам дитини.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи ; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд, оцінює усі докази в сукупності, а тому, враховуючи наявність належних доказів щодо підтвердження вини та причинно-наслідкового зв`язку з наявністю, як матеріальної так і моральної шкоди, підтвердженим страховим випадком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Судом не вирішується питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, оскільки позивачем не було заявлено щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі: частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 14.06.2021р. (дата звернення до суду) та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14.10.2024 р.

Суддя: