Справа № 465/7782/19 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/808/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: представника позивачки ОСОБА_1 -адвоката Федькович Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №465/7782/19 за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 -адвоката Федькович Галини Володимирівни та представника ОСОБА_2 -адвоката Лєбєдєвої Тетяни Олександрівни на заочне рішення Франківського районного суду м.Львова від 09 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду з 28 грудня 2019 року, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 10.04.2015 перебуває з відповідачем у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_4 . З серпня 2019 року відповідач проживає окремо. На даний час дитина постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, у свою чергу, не надає коштів на утримання сина та не бере участі у його вихованні. Позивач звернулася із заявою про розірвання шлюбу. На теперішній час позивач не в змозі самостійно, в необхідній мірі, забезпечити потреби дитини.

Оскаржуваним заочним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду з 28 грудня 2019 року, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1211 гривень 40 коп. копійок судового збору.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 29 липня 2024 року у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення відмовлено.

Заочне рішення оскаржили представник позивачки адвокат Федькович Галина Володимирівна та представник відповідача адвокат Лєбєдєва Тетяна Олександрівна.

Представник позивачки-адвокат Федькович Галина Володимирівна в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з розміром аліментів, який визначено судом. Зазначає, що у зв`язку з війною позивачка з дитиною тимчасово перебуває в Іспанії, тому забезпечення дитині належних умов життя та догляду потребує значних коштів та витрат. Позивачці відомо, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та має змогу забезпечувати дитину. Донедавна відповідач надсилав позивачці кошти , що за 2022 рік в місяць приблизно становило 7300 грн., за 2023 рік приблизно 6300 грн., а за лютий 2024 року -8000 грн. в місяць, що дає підстави зрозуміти , що відповідач повною мірою здатний нести витрати на дитину у розмірі 8000 грн. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Адвокат Лєбєдєва Тетяна Олександрівна в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необгрунтованим. Порушення процесуального права полягають у тому, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, оскільки позивач у позовній заяві вказала місцем проживання відповідача своє місце проживання, хоча у позовній заяві зазначала, що сторони проживають окремо. Судом не враховано, що місцем реєстрації відповідача є адреса: АДРЕСА_1 . Наголошує на тому, що суд порушив строки розгляду справи, оскільки позовна заява одержана судом 28.12.2019 року, а рішення ухвалене лише 09.02.2024 року. Зазначає, що починаючи з квітня 2022 року відповідач надавав матеріальну допомогу своєму синові здійснюючи грошовий переказ на рахунок відповідачки , що підтверджується доданими квитанціями, також відповідач надсилав кошти на рахунок батька та сестри позивачки, що вказує на те, що відповідач виконував свій обов`язок по утриманню дитини та не заперечує визначеного розміру аліментів, однак вважає, що такі слід стягувати з часу ухвалення рішення, а не з часу звернення з позовом до суду. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення,яким стягнути з відповідача аліменти на сина ОСОБА_5 в розмірі 4000 грн., починаючи з дня ухвалення рішення.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили, однак їх відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки-адвоката Федькович Г.В. на підтримання доводів своєї апеляційної скарги та на заперечення доводів апеляційної скарги відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційних скарг немає.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Сторони не заперечують, що дитина проживає з матір`ю.

Позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 8000 грн., позивачка обґрунтовує тим, що вона не має власного житла , а тому змушена винаймати квартиру щоб забезпечити дитині належні умови проживання. Крім того, дитині необхідне здорове харчування, одяг та взуття, дитина швидко росте , тому часто необхідно купувати новий одяг. Стверджує, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини та не надає коштів на його утримання.

Стягуючи аліменти в розмірі 4000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок утримувати дитину є рівним як для батька так і для матері. Зазначений розмір буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та необтяжливим для батька,який займається підприємницькою діяльністю.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання. При визначенні розміру аліментів в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Визначивши розмір аліментів у сумі 4000 грн. суд першої інстанції врахував наведені норми закону та дійшов обґрунтованого висновку, що зазначена сума з врахуванням обов`язку матері утримувати дитину, забезпечить гармонійний розвиток дитині.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач в змозі сплачувати визначений у позові розмір аліментів, не приймаються судом до уваги, оскільки необхідність у такій сумі повинна бути доведена належними доказами. Разом з тим, позивач не надала суду доказів, які б свідчили про те, що вона несе витрати на утримання дитини щомісячно у сумі 16000 грн.(рівномірний обов`язок обох батьків).

Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Добровільне виконання відповідачем обов`язку по утриманню дитини є позитивною характеристикою для нього та не може бути використано судом, як доказ необхідності стягнення аліментів у розмірі 8000 грн.

Враховуючи наведене підстав для задоволення апеляційної скарги позивачки немає.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що він не був повідомлений про розгляд справи, а також не погоджується з рішенням лише в частині що стосується початку стягнення аліментів, вважає, що такі слід стягувати з дня винесення рішення суду.

Перевіривши зазначені доводи , апеляційний суд вважає такі безпідставними.

З матеріалів справи встановлено, що про розгляд справи відповідач повідомлявся шляхом надіслання SMS повідомлень (а.с.32,33), а також шляхом оголошення на офіційному сайті суду (а.с.35,36).

З матеріалів справи також встановлено, що суд надсилав повістки відповідачу за останньою відомою адресою, а саме АДРЕСА_2 .

З відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання встановлено, що відповідач до 21.12.2016 року був зареєстрований за зазначеною адресою, а надалі місця реєстрації не значиться (а.с.11,52) .

Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно з ч.1,2 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Судова повістка про виклик до суду на 09.02.2024 року була надіслана на останню відому адресу відповідача та повернулася без вручення з причиною «Адресат відсутній» (а.с.53).

Відповідно до п.3,4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Наведене свідчить, що суд всіма можливими способами повідомляв відповідача про розгляд справи, а тому з врахуванням наведених вище норм процесуального закону, відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи.

Твердження відповідача про те, що аліменти необхідно стягувати з дня прийняття рішення є безпідставними, оскільки відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Добровільна сплата аліментів за час перебування справи у суді може бути зарахована лише виконавчою службою у разі пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.

Тривалий розгляд справи у суді першої інстанції був зумовлений об`єктивним причинами, зокрема і в тому числі, неявкою відповідача у судові засідання.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції таким, що відповідає критеріям розумності, справедливості. Розмір аліментів визначений судом забезпечить дитині його потреби, зумовлені розвитком та станом здоров`я, буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку.

Суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів, правильно встановив фактичні обставини справи, вірно застосував матеріальний закон, ухвалив справедливе рішення, у зв"язку з чим, підстав для задоволення апеляційних скарг немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст..6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1 ;375 ; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Федькович Галини Володимирівни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -адвоката Лєбєдєвої Тетяни Олександрівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Франківського районного суду м.Львова від 09 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 10 жовтня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк