(2-о/199/38/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретареві Дубовик А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро за правилами окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про оголошення особи померлою, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про в оголошення особи померлою, де заінтересована особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування вимог зазначила, що у 2003 році її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пішов з дому та по сьогоднішній день не повернувся. Заявниця звернулася до відділення поліції АНД району щодо розшуку батька (розшукова справа № 26103007 від р.), однак відповіді ніякої не отримала. На адвокатський запит до ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, останній повідомив що розшукова справа відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була припинена у зв`язку із впізнанням останнього в трупі як померлого.

30 жовтня 2023 р. на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Дніпровським районним управлінням поліції відділення №1 було повідомлено, що розшукову справу відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було знищено із зазначенням строків зберігання.

З метою оформлення спадщини, заявниця просить суд оголосити померлим свого батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки у місці постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає відомостей про місце його перебування понад 20 років, то це дає підстави вважати, що ОСОБА_2 помер.

У зв`язку з вищевикладеним заявник просить оголосити, громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2023 року відкрито провадження та призначено судове засідання у справі.

25 вересня 2024 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

В судове засідання заявниця не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у судовому засідання у його відсутність, заяву підтримав та просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що заявниця, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська, запис №449 (а. с. 4).

В обгрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що у 2003 році її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пішов з дому та по сьогоднішній день не повернувся.

На адвокатський запит до ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, останній повідомив що розшукова справа відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була припинена у зв`язку із впізнанням останнього в трупі як померлого (а.с.11).

Відповідно до відповіді №431/6663 від 30.10.2023 р. Дніпровського районного управління поліції відділення №1 розшукову справу відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було знищено із зазначенням строків зберігання (а.с.12).

Відповідно до відповіді Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на адвокатський запит, у результаті проведеної перевірки станом на 10.10.2023 р. за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть, складеного стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виявлено(а.с.14).

Відповідно до відповіді №3581 від 15.08.2024 р. Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» МОЗ України, труп громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до моргів КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» не надходив та у «Журналі реєстрації трупів, що надійшли на розтин» за період з 06.05.2003 р. по 31.12.2005 р. не числиться (а.с.77).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців.

Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 21 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Таким чином, оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідомо.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", свобода пересування право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Відповідно до вимог статей 305-309 ЦПК України, виникнення справ про оголошення фізичної особи померлою зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян та захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Відповідно до ст. 47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти до висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні, належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Вказану позицію висловив Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2019 року у справі N 226/3053/18.

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 461/424/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі N 390/1443/19-ц.

При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 ЦК України.

Як слідує зі ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

В тексті заяви заявниця вказала, що оголошення померлим її батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , їй необхідно для оформлення спадщини.

Проте, суд зазначає, що оголошення особи померлою має широке коло правових наслідків, а тому мають бути вжиті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку.

Процес розшуку зниклих осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Закони України "Про Національну поліцію" та "Про оперативну-розшукову діяльність".

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Доказів, які дають суду достатньо підстав зробити вірогідність припущення про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до суду не надано, враховуючи, в тому числі, відповідь №3581 від 15.08.2024 р. Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» МОЗ України, про те, що труп громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до моргів КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» не надходив та у «Журналі реєстрації трупів, що надійшли на розтин» за період з 06.05.2003 р. по 31.12.2005 р. не числиться.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заявницею не надано належних та допустимих доказів, які б у достатній мірі надавали змогу підтвердити імовірне припущення смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Фактично, оперативно-розшукова справа відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зупинена 31.03.2004 в зв`язку із впізнанням останнього в трупі як померлого і була знищена органами поліції, у зв`язку із закінченням строків зберігання.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки лише пояснили, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проживає за місцем реєстрації, про його зникнення відомо зі слів заявниці, підтердженою інформацією щодо його смерті вони не володіють.

З огляду на зазначене, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б могли у своїй сукупності свідчити про наявність обставин, які входять до предмету доказування в даному випадку. Надані заявником докази не доводять в достатній мірі всієї сукупності обставин, необхідних для оголошення особи померлою, викладених в ст. 46 ЦК України з урахуванням вищезазначених правових висновків Верховного Суду.

Сам по собі факт не проживання вказаної вище особи за місцем реєстрації протягом тривалого часу не є безумовною підставою для оголошення цієї особи померлою.

Водночас, суд звертає увагу на те, що правові наслідки оголошення особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті, а тому необхідність оголошення особи померлою повинна бути достатньо вагомою та такою, що не може бути досягнута за рахунок інших процедур.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявницею не надано належних доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або наявності обставин, які б доводили, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 305-309 ЦПК України, ст. ст. 21, 46, 47 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про оголошення особи померлою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О.Богун

25.09.2024