Справа № 527/1616/24
провадження 2/527/623/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Левицької Т.В.,

з участю секретаря судових засідань - Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Глобине в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 527/1616/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з залученням третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Глобинського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , з залученням третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що у 2002 році ОСОБА_5 надав дозвіл ОСОБА_1 проживати в його будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він переїздив в іншу місцевість , а вказаний будинок не мав для нього майнової цінності та потребував значних фінансових вкладень для його відбудови. З того часу і по теперішній час позивач ОСОБА_1 , а в подальшому її чоловік та син фактично проживають без реєстрації у вказаному будинку. Після смерті ОСОБА_5 спадщину одноособово прийняв його син ОСОБА_2 . З метою можливості повноцінно розпоряджатися та зареєструвати проживання у вказаному будинку, позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на будинок за набувальною давністю.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гармаш А.В. направили до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзив на позов не направив.

Треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 направили заяви про розгляд справи без їх участі, прохали позов задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) наведено наступні висновки щодо застосування норм права.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації з 2004 року за адресою: АДРЕСА_1 в складі сім`ї: чоловік ОСОБА_3 , 1984 року народження, син ОСОБА_4 , 2006 року народження, що підтверджується довідкою про фактичне місце проживання від 25.04.2024 , виданою старостою Пронозівського старостинського округу Градизької селищної ради В.Демченко (а.с.10).

Відповідно до довідки № 1666 від 12.11.2015 року, виданої виконкомом Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, згідно з записом в погосподарській книзі за № 0173-1 Пронозівської сільської ради, за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті значиться житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 , збудований в 1959 року і розташований на неприватизованій земельній ділянці розміром 0,25 га (а.с.11).

Аналогічно відповідно до виписки з погосподарської книги № 204/11-17/06 від 27.09.2024 року, згідно з записом в погосподарській книзі за № 2 за 2001-2005 року, номер особового рахунку № НОМЕР_1 , за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті значиться житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про смерть від 04.08.2003 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.64).

Судом досліджено копію спадкової справи № 58/2012 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , з якої вбачається, що спадкоємцем майна померлого за законом є ОСОБА_2 , який у встановлений законом строк прийняв спадщину (а.с.61-69).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст. 1220 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 та члени її родини вселилися у житловий будинку за адресою: АДРЕСА_1 з дозволу ОСОБА_5 .

За таких обставин, ОСОБА_1 могла і повинна була знати, що володіє чужою річчю та про відсутність у неї підстав для набуття права власності на житловий будинок, який належав ОСОБА_5 .

Факт тривалого і безперервного володіння чужим майном не є підставою для визнання права власності на нерухому річ, яка завідомо для позивача належить певній особі.

За набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

З огляду на зазначене, суд не може визнати володіння ОСОБА_1 спірним житловим будинком з господарськими будівлями добросовісним.

Сам по собі факт вселення та проживання позивача та членів її сім`ї в цьому будинку не свідчить про добросовісність заволодіння ним.

Спірний будинок з господарськими будівлями, будучи спадковою масою після померлого ОСОБА_5 , був прийнятий ОСОБА_2 , відповідач від спадщини не відмовлявся.

Спірне майно з часу заселення позивача мало конкретних власників, сам факт користування позивачем майном зі згоди власника не дає підстав для визнання за користувачами права власності за набувальною давністю.

Крім проживання позивача ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , інших відомостей, які б свідчили про відкритість та безперервність користування позивачем будинком матеріли справи не містять.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 не доведено переконливими доказами те, що вона добросовісно заволоділи чужим майном спірним будинком з господарськими будівлями, тобто не знала і не могла знати про те, що вона володіє чужою річчю та не мала найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна, і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст.35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з залученням третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Суддя Т. В. Левицька