ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1984/23 Номер провадження 22-ц/814/2903/24Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Пікуля В.П. Кузнєцової О.Ю.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Крекотня О.А., Дикого О.С., його представника адвоката Титаренка С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Крекотня Олександра Анатолійовича на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року ухвалене у складі головуючої судді Тесленко Т.В. повний текст судового рішення виготовлено 13.06.2024

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звенувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 з ОСОБА_1 15 червня 2013 року зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кобеляцької райдержадміністрації Полтавської області видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 вересня 2023 року, актовий запис № 34.

Подружнє життя між ними не склалося, а тому ОСОБА_2 08.09.2023 до Кобеляцького районного суду Полтавської області подано позовну заяву про розірвання шлюбу. За час спільного проживання сторонами за спільні кошти було придбано транспортний засіб автомобіль «KIA SPORTAGE» 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу сервісного центру № НОМЕР_3 власником вказаного автомобіля з 05.11.2021 є ОСОБА_1 .

Вирішити питання щодо поділу майна, придбаного в період шлюбу, неможливо, тому позивач просив суд здійснити розподіл вказаного транспортного засобу, шляхом стягнення з відповідача 1/2 частини його вартості, а саме 387 450,00 грн, а також понесені ним судові витрати.

15.11.2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якій вона просила поновити пропущений процесуальний строк для подання зустрічного позову, прийняти позов та об`єднати в одне провадження з первісним. Посилається на причини пропущення строку через те, що її представник адвокат Крекотень О.А. з 20.09.2023 по 09.10.2023 перебував у відпустці, про що вона надавала заяву суду, та здійснював відповідні адвокатські запити, відповіді на які потрібні були для можливого подальшого подання зустрічного позову.

Просила в порядку поділу спільного майна подружжя автомобіль «KIA SPORTAGE» 2021 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 774 900 грн. залишити на праві особистої приватної власності за ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію середньої ринкової вартості автомобіля БОГДАН 211010, 2013 року випуску в сумі 113 200 грн. Житловий будинок з господарськими побудовами розташований за адресою АДРЕСА_1 залишити на праві особистої приватної власності за відповідачем ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Автомобіль КІА Sportage 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 774 900 грн (сімсот сімдемят чотири тисячі дев`ятсот грн) залишено на праві особистої приватної власності за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Вартість автомобіля БОГДАН року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , в сумі 117 794 грн (сто сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто чотири грн), а також господарський блок, літню кухню з погребом та огорожу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 загальною вартістю 182 550 грн (сто вісімдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят грн), - залишено на праві особистої приватної власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , різницю вартості перехідної частки в майні в сумі 237 278,00 грн (двісті тридцять сім тисяч двісті сімдесят вісім грн 00 коп).

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 874,00 грн та за правничу допомогу 15600 грн, а загалом в сумі 19 474,00 грн (дев`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят чотири грн).

В задоволенні решти позовних вимог сторін відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Врахувавши обставини справи, придбання подружжям автомобіля, який був зареєстрований саме на відповідачку за первісним позовом ОСОБА_1 , суд не вбачав підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя. Судом також зазначено, що такий поділ відповідає інтересам сторін.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_1 адвокат Крекотень О.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці вартості перехідної частки в майні на суму 237 278,00 грн скасувати. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення без урахування положень ч.2 ст. 70 Сімейного кодексу України, а саме судом не враховано, що з ОСОБА_1 , проживає їх спільна дитина, яка повністю знаходиться на її матеріальному утриманні, відповідач при цьому має заборгованість зі сплати аліментів, а розмір аліментів який він сплачує недостатній для забезпечення належного фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, оскільки відповідач отримує мінімальну заробітну плату.

ОСОБА_1 вважає, що автомобіль КІА Sportage 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , повинен повністю перейти їй у власність без сплати різниці вартості перехідної частки у майні.

При такому розподілі майна частки дружини та чоловіка не будуть рівними однак в даному випадку наявні всі підстави для відступу від засади рівності часток.

Окрім того, при такому розподілі всі неподільні речі присуджуються одному з подружжя, відповідач продовжуватиме самостійно користуватися господарськими прибудовами до свого житлового будинку, а до ОСОБА_1 повернеться право володіння та користування автомобілем, при цьому будуть враховані інтереси всіх сторін зокрема й малолітньої дитини, яка залишилася проживати з нею.

12.08.2024 року ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції в якому просив апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Крекотня Олександра Анатолійовича залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши учасників справи які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що 15 червня 2013 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кобеляцького районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 34. ОСОБА_2 також було подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу.

За час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі сторони за спільні кошти придбали автомобіль «KIA SPORTAGE» 2021 року випуску, який був зареєстрований за ОСОБА_1 , автомобіль Богдан 211010, який 08.09.2023 ОСОБА_2 був проданий ОСОБА_4 , та здійснено будівництво господарських споруд, а саме господарського блоку, літньої кухні з погребом та огорожі на земельній ділянці для обслуговування житлового будинку, належного на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 , що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі звіту № 23/11 від 23.11.2023 року про оцінку транспортного засобу Богдан 211010 реєстраційний номер НОМЕР_7 , складеного «ФОП ОСОБА_5 » ринкова вартість цього колісного транспортного засобу склала 117 794 грн (т.1 а. с. 202-212).

Відповідно до звіту оцінювача ОСОБА_6 від 10.09.2023 ринкова вартість колісного транспортного засобу марки KIA, комерційний опис SPORTAGE, 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого 05.11.2021 року за власником ОСОБА_1 складає 774 900 грн.

21.02.2024 проведена судова будівельно оціночна експертиза, якою визначено ринкову вартість господарського блоку, літньої кухні з погребом та огорожі, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 яка станом на момент проведення експертизи складає 182 550 (сто вісімдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень. (т. 2 а. с. 77-89).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя, а тому частки кожного з подружжя у спільному майні є рівними.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз`яснень п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції, виходив з того, що спірне майно, а саме автомобілі КІА Sportage 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 та БОГДАН року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 є спільним сумісним майном подружжя, так як набуті подружжям за час шлюбу за спільні кошти, а ОСОБА_1 презумпцію спільності майна подружжя не спростувала та не навела суду першої інстанції переконливих підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не застосував відступлення від засад рівності часток подружжя при вирішенні питання розподілуавтомобіля КІА Sportage 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , є необґрунтованими, оскільки, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 по суті просив стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію за вартості транспортного засобу.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що у постанові від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20 Верховний Суд відступив від висновку сформульованого зокрема у постановах ВСУ від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925 цс15 та КЦС ВС від 29 серпня 2019 року у справі 371/1369/15-ц та зазначив, що платоспроможність не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним.

Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувід 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19).

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці вартості перехідної частки в майні на суму 237 278,00 грн. колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 рокунеобхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Крекотня Олександра Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2024 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді В.П. Пікуль

О.Ю. Кузнєцова