Провадження № 2/175/2000/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.,

з участю секретаря Рожкової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в :

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернувся позивач ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що з 19 листопада 2000 року позивач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (повнолітня) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (малолітній).

Згодом відносини між позивачем та відповідачкою почали погіршуватися, у зв`язку із чим, з жовтня 2022 року позивач та відповідачка почали проживати окремо.

Спочатку син, ОСОБА_4 проживав разом із матір`ю, а з квітня 2023 року переїхав до позивача.

При цьому позивач стверджує, що з квітня 2023 року син знаходиться на його утриманні та виховує його самостійно, відповідачка жодної допомоги на утримання сина не надає, його життям не цікавиться.

З огляду на зазначене, позивач просить суд розірвати шлюб, стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини всіх видів її заробітку; встановити факт, що позивач самостійно утримує та виховує малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивачем.

Ухвалою від 20 серпня 2024 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, про що надав заяву.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, проте надала письмові пояснення в яких позовні вимоги визнала частково, заперечувала проти стягнення з неї аліментів на утримання сина, оскільки введений військовий стан на території України вплинув на її психічний стан тому вона не має постійного та стабільного матеріального забезпечення.

Третя особа Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надали письмові пояснення в яких просили провести розгляд справи без участі їх представника та прийняти рішення на розсуд суду за наявними матеріалами справи з урахуванням найкращих інтересів дитини.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 19 листопада 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.12).

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 20 березня 2012 року, актовий запис 175 (а.с. 13).

Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства припинені, відповідно сім`я сторін носить формальний характер.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно до положень статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст. 105 ч. 3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21 серпня 2024 року, складеним начальником служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Стеценко Л.О. та провідним спеціалістом ОСОБА_5 встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 у двоповерховому будинку на другому поверсі проживає позивач разом зі своїм малолітнім сином, квартира охайна, чиста та облаштована усім необхідним для розвитку та навчання дитини, тобто позивачем створені усі необхідні умови для життя та розвитку малолітнього сина.

Факт проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_1 визнається та не оспорюється відповідачкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Як роз`яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини.

Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, які встановлені в ході судового розгляду, суд вважає, що дитина має тісний психологічний зв`язок з позивачем та проживання її з батьком відповідатиме як найкращим інтересам дитини.

З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання сина, суд дійшов наступного.

Судом вище встановлено, що малолітня дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та перебуває на його утриманні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, проте знаходиться у працездатному віці, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачка працездатна, добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, стягнувши аліменти з відповідачки на утримання дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19 серпня 2024 року.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 104, 105, 110, 112, 114, 150-152, 154, 157, 160, 161, 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 19 листопада 2000 року Петровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька Донецької обл., актовий запис №319, між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , які від шлюбу мають спільного малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - вважати розірваним.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 19 серпня 2024 року.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Озерянська Ж.М.