_________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2/947/2899/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючий Літвінової І.А.

за участю секретаря суду Скоропуд С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

№ 947/10258/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок нападу собаки,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5 700 гривень, на відшкодування моральної шкоди в розмірі 55 000 гривень.

Свої вимоги мотивувала тим, що 13 липня 2023 року близько 08:40 ранку, гр. ОСОБА_2 привела собаку у громадське місце за адресом: АДРЕСА_1 , без повідця та намордника, де її собака (тер`єр російський чорний) напав та спричинив заподіяння шкоди здоров`ю гр. ОСОБА_1 . про що відділом поліції №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було складено протокол серії ВАВ № 562922 про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Молдови, проживаючої за адресою: кв. АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 154 КУпАїІ.

27.07.2023 р. матеріали серії ВАВ № 562922 про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Молдови, проживаючої за адресою: кв. АДРЕСА_2 , надійшли до Київського районного суду м. Одеси.

19 вересня 2023 року суддя Київського районного суду м. Одеси Войтов Г.В. визнав ОСОБА_2 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 154 КУпАП «Порушення правил утримання собак і котів», та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 1700 гривень в дохід держави без конфіскації тварини. Крім матеріальних збитків позивач просить стягнути з відповідача також спричинену моральну шкоду, яку вона оцінює у 55 000 гривень.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями Київського районного суду м. Одеси присвоєно єдиний унікальний номер 947/10258/24, головуючим визначено суддю Літвінову І.А.

Ухвалою суду від 24.04.2024 року відкрито провадження у цивільній справі

№ 947/10258/24, розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує на те, що 13 липня 2023 року близько 08:40 ранку, гр. ОСОБА_2 привела собаку у громадське місце за адресою: АДРЕСА_1 , без повідця та намордника, де її собака (тер`єр російський чорний) напав та спричинив заподіяння шкоди здоров`ю гр. ОСОБА_1 , про що відділом поліції №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було складено протокол серії ВАВ № 562922 про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Молдови, проживаючої за адресою: кв. АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 154 КУпАП.

27.07.2023 р. матеріали серії ВАВ № 562922 про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Молдови, проживаючої за адресою: кв. АДРЕСА_2 , надійшли до Київського районного суду м. Одеси.

19 вересня 2023 року суддя Київського районного суду м. Одеси Войтов Г.В. визнав ОСОБА_2 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 154 КУпАП «Порушення правил утримання собак і котів», та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у розмірі 1700 гривень в дохід держави без конфіскації тварини. В результаті собачого нападу ОСОБА_1 були завдані тілесні ушкодження, у зв`язку з чим на діагностику, лікування та проїзд до лікарні та назад додому були витрачені зазначені кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 58, 59, 60 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Для настання відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в)причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди.

Також, в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З поданих позивачем матеріалів не зрозуміло з чого саме виходив Позивач під час здійснення розрахунків за нібито завдану Відповідачем майнову шкоду. Позивач зазначає, що йому завдано матеріальної шкоди на суму 5 700 гривень, не надаючи жодних доказів витрачання зазначених сум.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім матеріальних збитків, позивач вважає, що відповідач своїми неправомірними діями спричинив моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 55 000 гривень.

Згідно ж пункту 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пп. 2, 3 пункту 2 вищезазначеної статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини його фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою щодо нього та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

У п. 9 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди звернув увагу, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення).

Складовими елементами шкоди є: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди; вина завдавача шкоди.

Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності.

У зв`язку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми завданої моральної шкоди в розмірі 55 000 гривень, оскільки існування такої шкоди не доведено будь-якими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 13 ч. 3 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім всього вищевикладеного, суд зазначає, що попри ненадання до позовної заяви жодних доказів на підтвердження вказаних у позовній заяві обставин, судом за власною ініціативою було витребувано та оглянуто матеріали адміністративної справи № 947/23851/23, та встановлено, що у цій справі також не міститься доказів понесених позивачем матеріальних витрат, безпосередньо пов`язаних з подіями щодо травмування, витрат щодо обстеження стану здоров`я, витрат на медичну допомогу та лікування з придбанням медикаментів, тощо.

Також, постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2023 року в адміністративній справі № 947/23851/23, встановлено факт того, що ОСОБА_2 не є власницею собаки, з якою 13.07.2024 року виходила на прогулянку близько 08.40 в районі АДРЕСА_1 . В ході розгляду матеріалів ВАВ 562922, які надійшли з ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 154 КУпАП, у постанові суду від 19.09.2023 року встановлено факт відсутності у матеріалах справи документів, які б дозволили ідентифікувати тварину. Зазначено про відсутність жодних відомостей огляду собаки, місця та особи (організації) у якої тварина перебуває; не зазначено ознак тварини: окрас, стать, кличка, вік собаки та інші прикмети, за якими вона повинна бути ідентифікована.

Щодо власника тварини, то як зазначено вище, постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2023 року в адміністративній справі № 947/23851/23 встановлено факт того, що ОСОБА_2 не є власницею собаки, а власниками собаки є кінологічна спілка України.

Отже при розгляді цивільної справи № 947/10258/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок нападу собаки, у зв`язку із відсутністю доказів, суд також позбавлений можливості встановити вагомі для розгляду справи обставини з метою визначення коло відповідачів/співвідповідачів, оскільки ступень відповідальності залежить від з`ясування того, на яких умовах собака перебувала у ОСОБА_2 , чи це саме та собака, яка нанесла травми ОСОБА_1 , чи укладено певні угоди/правочини/договори між власником собаки та ОСОБА_2 щодо умов утримання та відповідальністю за нанесення шкоди діями собаки та ін.

Суд не зобов`язаний збирати докази. Такі докази повинен був додати позивач до позовної заяви, а в разі неможливості самостійно одержати докази скористатися правом звернення до суду з питанням щодо витребування чи їх забезпечення. Позивачем зроблено цього було.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 82, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок нападу собаки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо судом було постановлено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя І. А. Літвінова