Справа № 464/2665/24 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/2370/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Цяцяк Р.П., судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Ковальчука Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 02 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у якому просило стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача 95 965 грн. 86 коп. заборгованості за кредитним договором № 797931985 від 01.09.2021 року та понесених судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 01 вересня 2021 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено кредитний договір № 797931985, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом (в подальшому - «Кредитний договір»).

Позивач зазначав, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) було укладено Договір факторингу №28/1118-01 строком до 28 листопада 2019 року, який шляхом укладення додаткових угод до цього договору строк його дії було продовжено до 31 грудня 2022 року, і згідно цього договору факторингу (з урахуванням згаданих додаткових угод) до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором.

05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» також було укладено Договір факторингу № 05/0820-01 строком до 04 серпня 2021 року, який шляхом укладення додаткових угод до цього договору строк його дії було продовжено до 30.12.2024 року, і згідно цього договору факторингу (з урахуванням згаданих додаткових угод) до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором.

06.03.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем (ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») було укладено Договір факторингу № 06/03/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором на загальну суму 95 965 грн. 86 коп., з яких: 20 300 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 75 665 грн. 86 коп. - сума заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Стверджувалося, що після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісним кредитором) права вимоги до відповідача не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, що і змушує позивача звернутися до суду з даним позовом (а.с. 1-8).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 797931985 від 01.09.2021 року в розмірі 95 965 грн. 86 коп., з яких: 20 300 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 75 665 грн. 86 коп. - сума заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом; а також судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та 5 000 грн. витрат на правничу допомогу (а.с. 144-151).

Дане рішення оскаржила представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що позивачем не доведено право вимоги до відповідача.

Вважає, що кредит відповідачу було надано строком на 30 днів, а тому сума нарахованих процентів за користування цим кредитом не повинна перевищувати 13 068 грн.

Вважає «наданий (позивачем) розрахунок витрат на правничу допомогу завищеним» та просить відмовити у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу (а.с. 155-164).

Апелянт та його представник, будучи своєчасно (22.08.2024 року) належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 215-219), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається відповідачем (апелянтом) в доводах поданої ним апеляційної скарги (а.с. 157) те, що 01.09.2021 року між відповідачем та ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було укладено Кредитний договір (а.с. 33-39).

Як в доводах позовної заяви, так і в доводах Відповіді позивача на відзив відповідача на позов, міститься твердження про те, що відповідач здійснював часткові проплати по згаданому Кредитному договору (а.с. 116-122).

Ні Відзив відповідача на позовну заяву (а.с. 105-108), ні його апеляційна скарга не містять доводів, які б заперечували вищезгадані проплати.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що «доказів перерахування грошових коштів на рахунок Відповідача Позивачем не надано», є надуманими, а тому до уваги прийматися не можуть.

Матеріалами справи також стверджується наступне.

28.11.2018 року між ТзОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОПОГА" та ТзОВ "Таліон Плюс" було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 зі строком дії до 28.11.2019 року.

28.11.2019 рокуміж ТзОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОПОГА" та ТзОВ "Таліон Плюс" було укладено Додаткову угоду № 19 до вищезгаданого Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року.

31.12.2020 року між ТзОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОПОГА" та ТзОВ "Таліон Плюс" було укладено Додаткову угоду № 26 до вищезгаданого Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року було викладено у новій редакції, зокрема - встановлено, що строк дії цьогоДоговору закінчується 31 грудня 2021 року.

Додатковою угодою № 27 від 31.12.2021 року до вищезгаданого Договору факторингу строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року.

Пунктом 2.1 розділу 2 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції від 31.12.2020 року), передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги,а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Тобто, предметом цього договору є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. А пунктом 1.3 Договору факторингу визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Таким чином, Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) встановлено, що предметом відступлення за ним є (в тому числі) вимоги, які виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога), а не тільки ті вимоги, які існували на момент укладення договору.

Таким чином відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ "Таліон Плюс" відбулося відповідно до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), який було фактично укладено після укладення кредитного договору №797931985 від 01.09.2021 року, а тому доводи апеляційної скарги, які ставлять під сумнів доведеність позивачем права вимоги до відповідача, до уваги прийматися не можуть.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, дана норма передбачає отримання кредитором гарантій належного виконання зобов`язань Боржником у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, однак вже після закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Пунктом 1.7 Кредитного договору встановлено, що Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - «Дисконтний період»), а саме - до 31.10.2021 року. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору, строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором.

Виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70 (сімсот двадцять дві цілих сім десятих) процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним (відповідно до п. 1.9.1.).

За умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 361,35 (триста шістдесят одна цілих тридцять п`ять сотих) процентів річних, що становить 0,99 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті (передбачено в п. 1.9.2.).

В п. 1.9.3 Кредитного договору зазначено, що якщо Позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 (сімсот шістдесят шість цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду.

Згідно з п. 1.12.1 Кредитного договору зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду.

А в п. 1.12.2 зазначено, що з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9 або 1.12.2. Договору, нараховуються на фактичну суму залишку Кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня фактичного повернення всієї суми Кредиту Позичальником (відповідно до п. 1.13).

У пункті 1.14 Кредитного договору зазначено, що оскільки на момент укладення Договору не можливо визначити модель поведінки Позичальника, щодо отримання додаткових Траншів за Договором в рамках Кредитного ліміту та щодо повернення кредитних коштів по Кредитній лінії, Загальні витрати за кредитом / Орієнтовна загальна вартість кредиту / Реальна річна процентна ставка розраховані для умовного характеру використання Коштів в рамках Кредитного ліміту, а також всі припущення, використані для обчислення цих значень наведено в Паспорті споживчого кредиту, що є невід`ємним додатком до цього Договору. Сторони погодили, що у зв`язку з наданням Кредиту у формі Кредитної лінії та на підставі п. 10 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" графік платежів по Договору не надається. Проте, згідно з п. 2.2.5. Позичальник зобов`язаний щоденно заходити до Особистого кабінету з метою ознайомлення із станом поточної заборгованості (за наявності) чи іншою інформацією, яка стосується цього Договору.

Відтак, доводи відповідача про те, що позивачем не долучено до матеріалів справи графіку платежів, також до уваги прийматися не можуть.

Як вбачається з вищенаведеного, сторонами Кредитного договору було належним чином узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування.

У додатку до позовної заяви є розрахунок заборгованості відповідача на загальну суму 95 965 грн. 86 коп. (які і є предметом позовних вимог), у якому наведено нарахування відсотків, а у Відповіді позивача на відзив відповідача на позов деталізовано алгоритм нарахування цих відсотків.

Відповідачем не подано до суду спростування щодо правильності проведеного позивачем розрахунку суми заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Отже, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконував, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі, який є предметом позовних вимог, а тому наявні підстави для висновку про те, що позовні вимоги про стягнення цієї заборгованості є обґрунтованими.

ЦПК України також встановлено, що:

- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);

- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137).

Для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання цієї правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).

В позовній заяві зазначено, що позивач у зв`язку з розглядом даної справи очікує понести 5 000 грн. витрат на правничу допомогу та наведено орієнтовний склад цих витрат.

Відзив відповідача на позовну заяву не містить доводів про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Навпаки: у Відзиві на позовну заяву зазначено, що відповідач у зв`язку з судовим розглядом даної справи очікує понести 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

За наведеного можна зробити висновок про те, що відповідач фактично погодився з оцінкою позивача необхідного розміру витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

Такий висновок підтверджується і доводами апеляційної скарги, у якій апелянт (відповідач) оцінює витрати на професійну правничу допомогу в даній справі вже у розмірі 6 000 грн.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів вважає, що розмір присуджених до стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу (5 000 грн.) є співмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт і наданих ним позивачу послуг, а також відповідає засадам пропорційності у цивільному судочинстві (стаття 11 ЦПК України), а тому відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що «наданий (позивачем) розрахунок витрат на правничу допомогу (є) завищеним».

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року - 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 95 965 грн. 86 коп. заборгованості за кредитним договором.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 95 965 грн. 86 коп., що станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 95 965 грн. 86 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 02 липня 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 14 жовтня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.