КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Петров Д.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського Анатолія Миколайовича, третя особа: Орган опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання незаконними актів про передачу майна та скасування державної реєстрації свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року,

встановив:

у липні 2021 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) просила визнати незаконним акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та скасувати державну реєстрацію свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року позов було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивачки - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Універсал Банк» - Сахабутдінов В.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. - ОСОБА_3 також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 , представника АТ «Універсал Банк» - Сахабутдінова В.Ю., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка посилалася на те, що 19 червня 2019 року приватним виконавцем Телявським А.М. було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у ВП 58813610 та складено Акт про передачу майна стягувачу АТ «Універсал Банк» у рахунок погашення боргу від 19 червня 2019 року, а саме: жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 3 413 080 гривень, що станом на день винесення акту про передачу майна у рахунок погашення боргу в еквіваленті за курсом НБУ становить 129 381,34 доларів США.

Того ж дня приватним виконавцем Телявським А.М. було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у ВП 58260029.

Також приватним виконавцем складено Акт про передачу майна стягувачу АТ «Універсал Банк» у рахунок погашення боргу від 19 червня 2019 року, а саме: земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0836 га, кадастровий номер :85:163:0004, цільове призначення ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських споруд та будівель на загальну суму 2 205 230 гривень, що станом на день винесення акту про передачу майна у рахунок погашення боргу в еквіваленті за курсом НБУ становить 83 594,76 доларів США.

Тому позивачка вважала, що незаконними діями приватного виконавця було порушено її право власності на зазначений будинок земельну ділянку, а також право користування малолітньої онуки ОСОБА_4 , оскільки для реалізації предмету іпотеки, приватний виконавець Телявський А.М. повинен був звернутись до органу опіки та піклування і отримати попередній дозвіл, чого ним зроблено не було. В зв`язку з цим позивачка просила визнати незаконним акти про передачу майна та скасувати державну реєстрацію свідоцтва про придбання з прилюдних торгів: серія і номер 908, індексний номер: 47460665, виданий 21.06.2019, видавник: приватний нотаріус КМНО Апатенко М.А. та серія і номер: 909, індексний номер: 4746077, виданий 21.06.2019, видавник: приватний нотаріус КМНО Апатенко М.А.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року позов було залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії приватного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на виконанні перебували виконавчі листи, видані на виконання рішення суду, яким вирішено спір та звернуто стягнення на предмет іпотеки, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, а тому наявність чи відсутність згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію предмета іпотеки не може перешкоджати виконанню судового рішення. Крім того, задоволення позовних вимог про визнання незаконними актів про передачу майна та скасування державної реєстрації свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів не призведе до поновлення прав позивача на об`єкт нерухомого майна, які ОСОБА_1 вважає порушеними, а тому вказані вимоги не є ефективним способом захисту, оскільки навіть у разі задоволення потребуватимуть додаткових заходів судового втручання. Також акт про передачу майна стягувачу є чинним, а отже вимога про скасування державної реєстрації свідоцтва про право власності є похідною від основної вимоги та підстав для їх задоволення не встановлено.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

В апеляційній скарзі представник позивачки - ОСОБА_2 посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні рішення було порушено житлові права дитини - її онуки ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: позбавлено права на користування житлом при тому, що іншого житла вона не має. Вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна не потрібен, є порушенням норм права.

Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частинами 6,8,9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

У частині першій статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з ст. 49 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час постановлення постанови та акту про передачу майна стягувачу) протягом десяти днів з дня оголошення електронного аукціону таким, що не відбувся, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У такому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом, актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому ст. 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акту видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих самих умовах других прилюдних торгів, що мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення других прилюдних торгів таким, що не відбувся, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною других прилюдних торгів. Якщо іпотекодержатель не скористався таким правом, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах.

У разі оголошення третіх прилюдних торгів таким, що не відбувся, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів в порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Отже, статтею 49 цього Закону передбачено, що право іпотекодержателя на залишення за собою предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, за результатами першого електронного аукціону.

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент постановлення постанови та акту про передачу майна стягувачу) державний виконавець, приватний виконавець не може відмовити у видачі акту про реалізацію предмета іпотеки, якщо така реалізація здійснювалась відповідно до вимог цього Закону. У разі відмови видати акт про реалізацію предмета іпотеки державний виконавець, приватний виконавець повинен протягом п`яти робочих днів з дня закінчення строку, встановленого ч. 2 цієї статті, повідомити про це організатора прилюдних торгів, іпотекодержателя, іпотекодавця та покупця. Повідомлення, що містить підстави для відмови у видачі акту про реалізацію предмета іпотеки, підписується державним виконавцем і начальником відповідного органу державної виконавчої служби та скріплюється печаткою цього органу або підписується приватним виконавцем та скріплюється його печаткою. Відмова державного виконавця, приватного виконавця видати акт про реалізацію предмета іпотеки може бути оскаржена відповідно до законодавства.

Як видно з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, 19 червня 2019 року приватним виконавцем Телявським А.М. винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у ВП № 58813610.

Згідно Акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19 червня 2019 року приватний виконавець передає стягувачу АТ «Універсал Банк» жилий будинок, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Красицького, 37, на загальну суму 3 413 080 гривень, що станом на день винесення акту про передачу майна у рахунок погашення боргу в еквіваленті за курсом НБУ становить 129 381,34 доларів США.

Того ж дня приватним виконавцем Телявським А.М. винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у ВП 58260029.

Відповідно до Акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19 червня 2019 року приватний виконавець передає стягувачу АТ «Універсал Банк» земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0836 га, кадастровий номер :85:163:0004, цільове призначення ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських споруд та будівель на загальну суму 2 205 230 гривень, що станом на день винесення акту про передачу майна у рахунок погашення боргу в еквіваленті за курсом НБУ становить 83 594,76 доларів США.

Також у провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. перебуває виконавче провадження № 58813610 з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва № 758/14320/14-ц від 27 березня 2019 року про звернення стягнення на жилий будинок, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 грудня 2012 року Головним управлінням житлового забезпечення, який розташований на земельній ділянці, що є виділеною в натурі та межі якої визначені на місцевості та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0836 га, кадастровий номер :85:163:0004, цільове призначення ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 08 квітня 2008 року № 03-7-02695, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його продажу в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 за кредитним договором № 001-2900/840-0251 від 04 жовтня 2007 року у розмірі 262 050,88 доларів США.

При примусовому виконанні приватним виконавцем було описано майно боржника, а саме: жилий будинок, загальною площею 299,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який передано стягувачу в іпотеку.

19 квітня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для визначення вартості описаного майна боржника. Відповідно до письмового звіту експертної оцінки майна, вартість жилого будинку складає 3 413 080 гривень.

Приватним виконавцем Телявським А.М. було сформовано та передано ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна від 10 травня 2019 року, а саме: жилий будинок, загальною площею 299,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до протоколу № 412212 ДП «СЕТАМ», проведення електронних торгів, що проводились за адресою: АДРЕСА_2 , від 13 червня 2019 року - за реєстраційним номером лота 350378, а саме: іпотека жилий будинок, загальною площею 299,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - торги не відбулися, у зв`язку з тим, що від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція. До приватного виконавця надійшла заява від стягувача АТ «Універсал Банк» про бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме: жилий будинок, загальною площею 299,8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок цього, приватний виконавець Телявський А.М. виніс постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 19 червня 2019 року та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19 червня 2019 року.

Крім того, у провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. перебуває виконавче провадження № 58260029 з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва № 758/9543/13-ц від 31 січня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 04 жовтня 2007 року, а саме: земельну ділянку, що є виділеною в натурі та межі якої визначені на місцевості та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0836 га, кадастровий номер :85:163:0004, цільове призначення ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських споруд та будівель, що належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 08 квітня 2008 року № 03-7-02695, шляхом проведення прилюдних торгів.

17 квітня 2019 року винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано та арештовано вищевказану земельну ділянку.

19 квітня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та доручено надати звіт з експертно-грошової оцінки описаного та арештованого майна. Згідно отриманого звіту, вартість земельної ділянки складає - 2 205 230 гривень.

На підставі отриманого звіту приватним виконавцем було сформовано та подано ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна. Відповідно до протоколу № 412209 ДП «СЕТАМ», проведення електронних торгів, що проводилися за адресою: АДРЕСА_2 , від 13 червня 2019 року, за реєстраційним номером лота 350337, а саме: іпотека земельна ділянка, площею 0,0836 га, кадастровий номер :85:163:0004, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Торги не відбулися, у зв`язку з тим, що від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція.

Стягувачем - АТ «Універсал Банк» було надано заяву про бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,0836 га, кадастровий номер :85:163:0004, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою та актом приватного виконавця Телявського А.М. від 19 червня 2019 року майно було передано стягувачу в рахунок погашення боргу.

У листопаді позивач звернулася до суду першої інстанції із заявою про зміну предмету позову, у якій просила змінити вимогу про визнання недійсними актів про передачу майна та замінити на вимогу про визнання незаконними актів про передачу майна.

В апеляційній скарзі представник позивачки зазначає, що незаконними діями приватного виконавця було порушено право власності на жилий будинок, що належить ОСОБА_1 та право користування будинком малолітньої онуки - ОСОБА_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 0,0836 га, кадастровий номер :85:163:0004, про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи. Вказує, що за таких обставин для реалізації предмету іпотеки приватний виконавець повинен був звернутися до органу опіки та піклування і отримати попередній дозвіл, чого ним зроблено не було, а отже його дії по передачі вказаного майна носять неправомірний характер.

При цьому апелянт посилається на пункт 29 розділу VIIIІнструкції з організації примусового виконання рішень, яким встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону.

Відповідно до встановленого в ході розгляду справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця Телявського А.М. перебувають виконавчі листи № 758/9543/13-ц від 13 січня 2014 року та № 758/14320/14-ц від 27 березня 2019 року, видані Подільським районним судом міста Києва.

Посилання апелянта про те, що суд першої інстанції не витребував належним чином висновок органу опіки та не врахував висновок Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.01.2016 є безпідставним. Вказане клопотання було подано Службою у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації при розгляді справи Подільським районним судом міста Києва за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 визнання іпотекодержателем. В рішенні Подільського районного суду міста Києва від 27 березня 2019 року у справі №758/14320/14-ц було надано правову оцінку доводам ОСОБА_1 . Вказаним рішенням було визнано ПАТ «Універсал Банк» іпотекодержателем жилого будинку, належного ОСОБА_1 та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на вказаний будинок шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його продажу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.

Абзацом першим частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону, яка діяла на момент ухвалення судових рішень судами попередніх інстанцій, було визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду, зокрема, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. За змістом цих положень вони застосовуються в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування не будь-яких, а правовстановлюючих документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до яких свідоцтво про придбання нерухомого майна з торгів не належить.

За загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Таки висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80).

При цьому суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.6).

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно вважав обраний ним спосіб захисту неефективним, з огляду на правовий висновок Верховного Суду України від 03 липня 2019 року у справі № 206/2421/16 також не може бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог.

Саме в цій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2023 року у справі № 206/2421/16-ц зазначено, що згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Також в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року (справа №755/4534/21 вказано, що передбачена ст. 62 Закону України «При виконавче провадження» процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт.

Таким чином передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України».

Верховний Суд у постанові від 19 липня 2023 року у справі № 124/28780/21 (провадження № 61-633св23) дійшов висновку, що оскільки спірне нерухоме майно не було примусово реалізовано на торгах, а на підставі заяви особи, яка не була учасником торгів (стягувачем) було залишено за нею у рахунок погашення боргу, тому положення частини другої статті 388 ЦК України на цю особу не поширюються.

Такими чином, ефективним способом захисту порушеного права власника є витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), а не визнання недійсними постанови приватного виконавця, акта про передачу майна, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження також не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року було прийнято справу до провадження судді Петрова Д.В та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги рішення суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до незгоди з оскаржуваним рішенням.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що будь-яка сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може обґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або наявність фактично (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші умови, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 17 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді