Справа № 301/2805/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" жовтня 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участі представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третя особа Орган опіки та піклування Іршавської міської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , де третя особа Орган опіки та піклування Іршавської міської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги мотивував тим, що 09 червня 2012 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 07.

Від цього шлюбу позивач з відповідачкою мають двох малолітніх синів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Позивач стверджує, що подружнє життя у них не склалося. Сторони мають різні погляди на сімейне життя, мають місце непорозуміння з різних питань, через взаємні претензії один до одного, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин і на сьогодні сторони проживають окремо, позаяк наприкінці січня 2022 року відповідачка без будь-яких причин забрала всі свої речі і залишила позивача з дітьми й перейшла проживати до іншого чоловіка за адресою: АДРЕСА_1 .

Саме із вказаного часу позивач стверджує, що він виконує всі обов`язки необхідні для належного утримання дітей, забезпечує дітей всім необхідним, для них створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку.

Відповідачка ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх життям та здоров`ям. Відповідач ОСОБА_3 , не телефонує, не дбає про фізичний розвиток дітей, матеріально їх не утримує, тобто відповідачка не виявляє щодо своїх дітей жодного батьківського піклування.

Також, зазначив, що з січня 2022 року, коли синові ОСОБА_6 виповнилося тільки 9 років, а найменшому синові ОСОБА_7 було тільки 6 років і по цей час, мати не відвідує дітей, їй ніхто цього не забороняв і для цього у неї була можливість. Саме в цей період, важкий період у житті дітей, коли їм потрібно найбільше уваги, турботи, допомога матері, відповідачка свідомо, без поважних причин демонстративно ухилилася від виконання своїх обов`язків по їх вихованню.

На думку позивача поведінка відповідачки не може бути визнана батьківською турботою за дітей, коли мати самостійно усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Всі питання щодо виховання та утримання синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Грошові кошти на життєво важливі потреби дітей відповідачка не надає.

Вказані обставини позивач стверджує характеристиками, письмовими поясненнями свідків, довідками виданими старостою села Ільниця Іршавської міської ради та виконавчим комітетом Зарічанської сільської ради, актом обстеження матеріально-побутових умов проживання складений комісією Зарічанської сільської ради.

У зв`язку з невиконанням матері своїх батьківських обов`язків відносно її малолітніх дітей, позивач звернувся за місцем проживання відповідачки ОСОБА_3 до органу опіки та піклування Іршавської міської ради з проханням надати висновок про доцільність позбавлення відповідачки (матері дітей) батьківських прав.

На засіданні органу опіки та піклування Іршавської міської ради 31.07.2024 року було проведено розгляд вищевказаної заяви стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки. Комісія зробила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, натомість подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив позовну заяву задовольнити, а розгляд справи проводити у його відсутності.

Пердставник позивача - адвокат Карабиньош І.І. просив розгляд справи проводити без участі позивача ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду, натомість нею було подано до суду заяву про визнання позову, в якій остання, зазначила, що дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник третьої особи органу опіки та піклування Іршавської міської ради (органу опіки та піклування) - в судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без участі представника.

Заслухавши пояснення адвоката Карабиньоша І.І., свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи та всебічно й у повному обсязі оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Як було встановлено судом, 09 червня 2012 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 07.

Подружнє життя у сторін не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя, між ними мають місце непорозуміння з різних питань, через взаємні претензії один до одного, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин і на сьогодні вони проживають окремо.

Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Також, враховуючи те, що сторони фактично припинили шлюбні відносини і на сьогодні вони проживають окремо, мають протилежні погляди на життя та не бажають зберегти шлюб, суд дійшов до висновку, що вимога позивача ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Стосовно вимоги про позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_3 , відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд встановив наступне:

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не дбає про фізичний розвиток дитини, матеріально не утримує їх, тобто відповідачка не виявляє щодо своєї дитини жодного батьківського піклування. Перешкод, у спілкуванні з дитиною, позивач не чинить, однак відповідачка свідомо, без поважних причин, ухилиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх синів.

На підтвердження вищевикладеного, позивачем було долучено докази, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов складеного комісією у складі ОСОБА_10 (завідувач ВОБ) та ОСОБА_11 (депутат сільської ради), що затверджена старостою Вільхівського старостинського округу від 22.07.2024 року, було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянина ОСОБА_2 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , за даною адресою проживає разом з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Житлові умови - хороші, будинок оснащений всіма зручностями. (а.с. 25)

Також, згідно акту обстеження факту проживання та матеріально побутових умов проживання відповідачки ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 , комісією в складі діловода відділу організаційного забезпечення та діловодства Іршавської міської ради Демчик Тетяни Михайлівни та інспектора з ведення військового обліку відділу з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту. військового обліку і мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Іршавської міської ради ОСОБА_12 встановлено, що гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Не працює.(а.с. 40).

Наведені в позові обставини також підтверджуються довідками, виданими виконкомом Зарічанської сільської ради від 10.06.2024 р. № 149/10.1-23 та від 14.06.2024 ; 159/10.1-23 (а.с. 24); характеристикою від 05.07.2024 року №04.4-12/56, виданою старостою с.Ільниця Іршавської міської ради (а.с. 39), які були досліджені судом та взяті до уваги при ухваленні рішення.

Також, судом було досліджено висновок Органу опіки та піклування Іршавської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав з якого вбачається, що орган опіки та піклування Іршавської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_1 , відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 . (а.с. 37-38). Такий висновок, був досліджений в судовому засіданні та також прийнятий судом до уваги.

Також, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Так, свідок ОСОБА_8 під час судового засідання пояснила, що вона є матір`ю позивача ОСОБА_2 , зазначила, що дружина позивача - відповідач ОСОБА_3 з січня 2022 року разом з позивачем та їхніми спільними дітьми не проживає. Зі слів свідка, позивач ОСОБА_2 дітей виховує самостійно, мати дітей до них не навідується, не цікавиться станом їхнього здоров`я та взагалі їхнім життям.

Свідок ОСОБА_9 зазначила, що на початку осені 2022 року, вона переїхала проживати до с. Нижнє Болотне Хустського району та є сусідкою позивача ОСОБА_2 .. Пояснила, що за час проживання в с. Н. Болотне, відповідача ОСОБА_3 жодного разу не бачила, її місцезнаходження їй не відомо, чи допомагає відповідач матеріально їй також не відомо, зі слів свідка її сусід ОСОБА_2 займається вихованням своїх дітей самостійно.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Згідно з положеннями статті 150 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Судом встановлено, що відповідач участі в утриманні дітей та їх вихованні не бере, не цікавиться станом здоров`я, навчанням та фізичним розвитком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, матеріально їх не забезпечує.

Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи в їх сукупності, враховуючи те, що відповідач участі у вихованні дитини не бере, що підтверджується доказами, які були долучені до матеріалів справи, те, що відповідач ОСОБА_3 обізнана, про перебування на розгляді Іршавського районного суду Закарпатської області даної справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та її письмовою заявою, в якій остання, зазначила, що позовні вимоги визнає, тобто остання дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її дітей, ставлення кожного з батьків до дітей, також відсутність будь яких доказів, які б спростовували доводи позивача ОСОБА_2 , беручи до уваги висновок Органу опіки та піклування Іршавської міської ради, про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_1 , відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

На підставі чого, суд прийшов до висновку, про необхідність стягнення аліментів з відповідачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_1 , на утримання її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі, розмір якої становить 1800 грн (одна тисяча вісімсот гривень) на кожну дитину окремо, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду 12.08.2024 року до досягнення дітьми повноліття.

На підставі ст. ст. 121, 164, 166 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 88, 212-215, 224-228, 231, 233, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третя особа Орган опіки та піклування Іршавської міської ради про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Шлюб укладений 09 червня 2012 року між позивачем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідачкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 07- розірвати.

Позбавити батьківських прав матір ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , суму судового збору в розмірі 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні, сорок копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в дохід держави, суму судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 копійок.

Стягувати з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 в твердій рошовій сумі, розмір якої становить 1800 грн (одна тисяча вісімсот гривень) на кожну дитину окремо, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду 12.08.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.А. Даруда