Справа 206/3011/24
Провадження 2/206/1285/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Глущенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 23 вересня 2017 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023 року було розірвано. У період перебування у шлюбі, а саме 05 жовтня 2021 року на ім`я відповідача, на підставі договору купівлі-продажу, було придбано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником спірної квартири є ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна, в тому числі і спірної квартири. Оскільки вказана квартира була придбана у період перебування їх у шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частинах. Позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020, визначити його частку в спільній сумісній власності подружжя в розмірі 1/2 частини вказаної квартири та визнати за ним право власності на 1/2 частини вказаної квартири.

Ухвалою суду від 21 червня 2024 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суд від 29 липня 2024 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Тетерєвої М.М. витребувано належним чином завірені копії нотаріальної справи за договором купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 05 жовтня 2021 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Тетерєвою М.М.

Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позов за наведених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги та пояснила, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя незважаючи на те, що власником квартири зазначена саме ОСОБА_2 . Не заперечувала проти визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини спірної квартири, у задоволенні інших вимог просила відмовити, оскільки вимога про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя презумується законом, а вимога про визначення частки ОСОБА_1 в спільній сумісній власності в розмірі 1/2 частини квартири є незрозумілою. Також надала відповідні письмові пояснення.

Вислухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданого Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом РАЦС, актовий запис 753.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2023 року між сторонами шлюб було розірвано.

У період перебування сторін у шлюбі було придбано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано на ім`я відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу від 5 жовтня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Тетерєвою М.М., зареєстровано у реєстрі № 827.

При укладені вказаного договору, позивачем надавалась нотаріально посвідчення заява про згоду подружжя на укладення договору купівлі - продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Тому закон встановив презумпцію спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Такі правові висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц.

Отже, будь-які правочини чи дії, спрямовані на отримання майна вчинені одним із подружжя під час шлюбу вважаються такими, що вчинені в інтересах подружжя і сім`ї.

Враховуючи той факт, що вказана квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу з визнанням права власності по частини квартири за кожним, а позовні вимоги в частині визначення частки позивача в спільній сумісній власності подружжя задоволенню не підлягають.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8022,82 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 ).

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ) право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 ) право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ), витрати зі сплати судового збору в розмірі 8022,82 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук