У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.2024 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Верещінська І.В., розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_1 , про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,

В С Т А Н О В И В :

До Солом`янського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в якому просить визнати та дозволити примусове виконання на території України Постанову Хатаїнського районного суду м. Баку від 18.01.2024 за № 2 (011)-630/2024, що стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання однієї дитини та заявника щомісячно у вигляді грошової суми на суму 385 манат, у тому числі 235 манат на одну дитину які мають обчислюватись з 05.03.2024 та на утримання заявниці 150 манат, які мають обчислюватись з 18.01.2024 та бути передані заявниці.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до висновку про необхідність залишення вказаного клопотання без розгляду та його повернення разом з документами, що додані до нього з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

У порушення вищезазначених вимог, заявником до клопотання не додано доказів на підтвердження місця проживання (перебування) боржника на території України чи місцезнаходження майна боржника.

Частиною 1 статті 466 ЦПК України передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 1) ім`я (найменування) особи, яка подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання.

У порушення вимог п.2 ч.1 ст.466 ЦПК України клопотання не містить відомостей про ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні.

Приписами ч. 2 ст. 466 ЦПК України визначено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно положень ч. 3 ст. 466 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Водночас, додані заявником до клопотання документи встановленим вимогам не відповідають, що вбачається у наступному.

У порушення вимог ч.3 ст.466 ЦПК України заявником до клопотання не додано засвідченої в установленому порядку копії рішення іноземного суду про примусове виконання якого подається клопотання (хоча заявник і посилається на нього в своїй заяві, додано лише копію підтвердження про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили на 1 арк. з перекладом), документу, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, документу, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше), засвідченого відповідно до законодавства перекладу перелічених документів українською мовою.

Отже, судом зазначається, що ОСОБА_1 подано до Солом`янського районного суду міста Києва у якості додатка до клопотання лист Хатаінського районного суду міста Баку від 11.06.2024 року, у якому зазначено, що постанова Хатаінського районного суду міста Баку від 18 січня 2024 року № 2(011)-630/2024 року набрала законної сили 05.03.2024 року, проте не долучено самої засвідченої в установленому порядку копії рішення іноземного суду.

Також, як встановлено з матеріалів справи клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не підписане. Заявницею до суду електронною поштою подана копія клопотання з копією підпису на ньому. Оригінал підпису відсутній, як і дані про скріплення його електронним цифровим підписом.

Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис», який діяв на момент вчинення процесуальної дії).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 28 лютого 2019 року у справі № 200/12772/18 (провадження № 14-99зц19), повертаючи касаційну скаргу з підстави її непідписання, вказала, в якому випадку подана в електронній формі вважається належним чином підписана, а саме: з обов`язковим скріпленням електронним цифровим підписом.

Аналогічний правовий висновок викладений і у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 61-47059сво18.

Однак, клопотання заявниці надійшло на електронну адресу Солом`янського районного суду м. Києва в електронній формі, однак без його підписання з використанням власного електронного підпису заявницею.

Відповідно до ч.4 ст. 466 ЦПК України, суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, або клопотання подане особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи те, що заявником не підписано заяву, додано до клопотання документи, які оформлено з порушенням вимог, передбачених ст. 466 ЦПК України, суд приходить до висновку, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, відповідно до ч.4 ст.466 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 462-466 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 , про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду - залишити без розгляду та повернути особі, що його подала, разом з документами, що додані до клопотання.

Роз`яснити заявнику, що залишення клопотання без розгляду не перешкоджає повторному зверненню після усунення обставин, що слугували підставою для прийняття такого рішення.

На ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому не було вручено ухвалу у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

Суддя І.В. Верещінська