КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/9485/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Філатової Ольга Сергіївна в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року про забезпечення позову у складі судді Гребенюка В.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краснощок Людмила Михайлівна про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування за законом.

У травні 2024 року представниця позивачки подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та(або) її представникам вчиняти будь-які дії щодо виселення позивача з квартири АДРЕСА_1 та зміни замків у вхідних дверях у дану квартиру, до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Заяву обґрунтовано тим, що метою звернення позивача до суду з позовом є отримання 1/2 частки спадщини після померлого ОСОБА_3 . Оскільки позивач не перебувала з останнім у зареєстрованому шлюбі, то на даний момент вона є спадкоємицею четвертої черги, як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Разом з тим, позивачка вважає, що має право на частку спадщини після померлого ОСОБА_3 нарівні з відповідачем, яка є дочкою померлого.

Після смерті ОСОБА_3 , позивачка продовжує проживати у його квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . У травні 2024 року позивачка отримала письмову вимогу відповідача про виселення у строк до 30 травня 2024 року та передачу дублікатів ключів.

У зв`язку з існуванням спору щодо даної квартири, як спадкового майна, на яке претендує у тому числі і позивачка, до набрання законної сили рішенням у даній справі власником спірної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно буде зазначений ОСОБА_3 , а тому, відповідач не має права вчиняти дії, спрямовані на виселення позивача.

У зв`язку з намірами відповідачки щодо виселення позивачки, остання змушена звернутись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу та(або) її представникам вчиняти будь-які дії щодо виселення позивача з квартири АДРЕСА_1 та зміни замків у вхідних дверях у дану квартиру, до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову представниця позивачки обґрунтовує тим, що виселення позивачки може ускладнити у подальшому виконання рішення суду у разі задоволення її позову, оскільки доступ до спадкового майна, буде обмежено, та відповідно вона буде змушена буде звертатися з окремим позовом до суду для поновлення своїх прав, а також нести додаткові витрати, пов`язані з цим.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_1 та(або) її представникам вчиняти будь-які дії щодо виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та зміни замків у вхідних дверях даної квартири, до набрання законної сили рішенням у даній справі.

В апеляційній скарзі адвокат Філатова О.С. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправомірність оскаржуваної ухвали та недотримання судом першої інстанції вимог чинного законодавства просить скасувати її та відмовити у задоволенні заяви представниці позивачки про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті якого залишилась єдина спадкоємиця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його єдина донька.

Вказує, що 11 травня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснощок Л.М. відкрито спадкову справу № 18/2023 за фактом смерті спадкодавця ОСОБА_3 , а отже, наразі квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , яка має право наразі приходити та проживати там.

Посилається на те, що після отримання відмови у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із відсутністю документації у ОСОБА_2 , що підтверджують факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 , з метою заволодіння квартирою, без погодження із ОСОБА_4 , для фабрикування доказів в суді, ніби вона там проживає, умисно самовільно змінила замки у квартирі АДРЕСА_1 та звернулась до Подільського районного суду м. Києва із заявою про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю та зміни черговості та навмисно тепер зазначає, що вона проживає в цій квартирі.

Звертає увагу суду на те, що станом на 29 травня 2024 року ОСОБА_2 перешкоджає доньці померлого ОСОБА_3 , в доступі до квартири, мотивуючи це тим, що йде розгляд справи в суді та нібито вона було його «цивільною дружиною», а отже порушує право доньки померлого ОСОБА_1 на проживання, користування та розпорядження їй її майном після смерті свого батька ОСОБА_3 .

Вважає, що фактично постановляючи ухвалу суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 , як єдиної спадкоємиці за законом від свого батька ОСОБА_5 , в доступі до квартири АДРЕСА_1 та в розпорядженні та користуванні своїм спадковим майном.

Крім того зазначає, що ОСОБА_2 нічим не підтвердила, чим заходи забезпечення позову, які вона просить задовольнити, шляхом виселення її з квартири АДРЕСА_1 та зміни замків у вхідних дверях у дану квартиру вплинуть на її права щодо визнання факту проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_3 , після півтора року від дня його смерті.

Вказано, що в матеріалах поданої заяви про забезпечення позову відсутні докази, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи, ґрунтуються лише на припущеннях, які не можуть бути покладеними в обґрунтування оскаржуваної ухвали.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції постановив законну та обґрунтовану ухвалу, а тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Приватний нотаріус КМНО Краснощок Л.М. в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялися належно, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення адвоката Філатової О.С. в інтересах ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Даниленко Т.І. в інтересах ОСОБА_2 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала районного суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Матеріали справи свідчать, що метою звернення у суд із позовом є отримання ОСОБА_2 1/2 частки спадщини після померлого ОСОБА_3 з яким позивачка не перебувала у зареєстрованому шлюбі та вважає, що має право на частку спадщини після померлого нарівні з ОСОБА_1 , яка є дочкою померлого.

У поданому позові ОСОБА_2 просить про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування за законом на частини квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, предметом позову у даній справі є позовні вимоги немайнового характеру.

В разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому доводи позивача про те, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду є помилковими.

Отже, такий захід забезпечення позову як заборона ОСОБА_1 та(або) її представникам вчиняти будь-які дії щодо виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та зміни замків у вхідних дверях даної квартири не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року по справі № 755/5333/20.

За таких обставин винесена по справі ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову винесена поспішно, з порушенням положень процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на викладене, ухвала районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Філатової Ольга Сергіївна в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: