Справа № 392/1709/24
Провадження № 2/392/734/24
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

18 жовтня 2024 року м. Мала Виска

Суддя Маловисківського районного суду Кіровоградської області Назаренко К. П., перевіривши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі АТ) до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Матьковським Романом Еміловичем, однак його права на представництво не підтверджено належним чином.

З перерахованих в кінці заяви додатків вбачається, що права представництва мали б підтверджуватися копією довіреності від 16.01.2024, посвідченої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Падалка Р.О. за реєстровим № 143.

В додатках до позовної заяви міститься прошитий пакет документів з 12 аркушів і на звороті останнього аркуша прошитих матеріалів, на листочку, яким заклеєно скобу степлера, вчинено напис: «Скріплено печаткою 12 аркушів Адвокат Матьковський Р.Е. 09.09.2024 року Всі копії документів «Згідно з оригіналом»», скріплено печаткою АТ та підписом ОСОБА_2 . Серед вказаних матеріалів міститься і світлокопія згаданої довіреності, однак вона жодним чином не засвідчена і не вказано у кого знаходиться її оригінал.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлення документів", затвердженого наказом ДП «УкрНДНЦ» від 01.07.2020 № 144 положення якого поширюються на всі без винятку органи державної влади, місцевого самоврядування та юридичних осіб незалежно від форми власності (п. 1.1): «Відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій».

Приклад

Згідно з оригіналом

Менеджер із персоналу Особистий підпис Власне ім`я ПРІЗВИЩЕ

Дата Відбиток печатки

Відмітку про засвідчення копії документа проставляють нижче реквізиту «Підпис» на лицьовому боці останнього аркуша копії документа».

Таким чином, стандарт вимагає посвідчення кожної копії зокрема, і прошивання копій кількох різних документів та групове їх засвідчення не може вважатися належним засвідченням копій.

Аналогічні вимоги містяться і в Правилах організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5 (пункт 8 розділу 11).

Позиція щодо необхідності належного засвідчення копій не раз висловлювалася судами України. Так, зокрема, у п. 20 Постанови Верховного Суду від 08.05.19 у справі № 160/7887/18, вказано: «Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку».

Отже вказана світлокопія довіреності не може вважатися належним доказом прав на представництво, інших документів, які б підтверджували відповідні права, до позовної заяви не додано, а тому суддею встановлені підстави для повернення заяви, оскільки вона не підписана особою, право якої підписувати позовну заяву підтверджено належним чином.

Суд окремо зауважує, що всі адреси учасників процесу наведені у неналежній формі, яка встановлена підпунктом 2, п. 36 Правил надання послуг поштового зв`язку затверджених Постановою КМУ № 270 від 05.03.09. Вимога дотримання відповідної форми також закріплена у ДСТУ 4163:2020, п. 5.6: «Реквізити поштової адреси зазначають згідно з постановою Кабінету Міністрів України [7] у такій послідовності: назва вулиці, номер будинку, номер корпусу чи офісу (за потреби), назва населеного пункту, району, області, поштовий індекс.

Якщо місцезнаходження юридичної особи відрізняється від адреси фактичного здійснення діяльності чи розміщення офісу, у довідкових даних допустимо зазначати дві адреси: юридичну (зазначену в ЄДРПОУ) та фактичну (для листування)».

На 33-му році Незалежності, 15му році запровадження міжнародного стандарту вказування адрес, 10му році російської агресії та 3му році широкомасштабного вторгнення, продовжувати дотримуватися імперської традиції адресації є не лише порушенням правил, а й глибоко неетичною поведінкою.

Також треба брати до уваги мету, з якою закон зобов`язує учасників процесу наводити у заявах місцезнаходження (місця проживання) інших учасників. Ця мета полягає у інформуванні суду, за якими поштовими адресами належить надсилати судові виклики і повідомлення, згідно цивільно-процесуального законодавства. І недотримання стандартів вказування поштових адрес може призвести до порушення прав учасників цивільного процесу на отримання інформації, внаслідок помилок в поштових реквізитах, допущених через нехтування іншими учасниками процесу обов`язку навести їх належним чином.

Тож невиконаною є вимога п. 2 ч. 1 ст. 175 ЦПК України щодо вказування у позовній заяві місцезнаходження або місця проживання (перебування) учасників справи. Це може стати підставою для залишення заяви без руху в подальшому.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 58, 62, 95, 185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, повернути заявнику разом із доданими до неї документами.

Роз`яснити заявнику, що за змістом ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя К. П. НАЗАРЕНКО