ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/849/24 Справа № 185/2290/21 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Край-МК.. до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Край-МК.. (далі - ТОВ Край-МК..) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення №185/8283/20 встановлено, що 11 листопада 2020 року на 303 км автодороги М-04 Знам`янка-Луганськ-Ізварине водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Peugeot Boxer державний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на корову, яка раптово вибігла на проїжджу частину дороги, внаслідок чого автомобіль отримав пошкодження. Згідно експертного дослідження водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти наїзду на тварину, при зафіксованому механізмі пригоди дії водія не відповідали вимогам пункту 12.2 ПДР України, що з технічної точки зору не перебувало у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. Таким чином у діях водія відсутній склад адміністративного правопорушення. Тому вони вважають, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини власника корови ОСОБА_1 , який залишив тварину без нагляду.

Під час ДТП був пошкоджений належний їм на праві власності автомобіль Peugeot Boxer державний номер НОМЕР_1 , чим їм завдано збитків у розмірі 239078, 21 грн., тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у відшкодування збитків 239078,21 грн., судові витрати на сплату судового збору 3586,17 грн., на проведення автотоварознавчого дослідження 5500 грн., на правничу допомогу, згідно попереднього розрахунку, 10000 грн..

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року позовні вимоги ТОВ Край-МК.. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Край-МК.. у відшкодування збитків 239078.21 грн., судові витрати по сплаті судового збору у сумі 4721.17 грн., витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 5500грн..

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Край-МК.. судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16400 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_2 не мав посвідчення водія на право керування автомобілем Рeugeot Boxer д.р.н. НОМЕР_1 , вага якого 4005 кг, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення на автомобіль і у відношенні якого за цим фактом був складений адміністративний протокол серії БАА №189437 від 18 листопада 2020 року. Вказував, що ОСОБА_2 не міг врахувати габарити автомобіля, його вагу, оскільки не навчався на відповідну категорію С1 та не мав відповідних навичок керування такими транспортними засобами, що і стало причиною ДТП.

08 грудня 2023 року ТОВ Край-МК. надали відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказували, що категорія С1 є підкатегорією С, а відтак ОСОБА_2 , який має водійське посвідчення категорії С, має право на керування транспортними засобами категорії С1. Просили стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 239078,21 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справ.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року у справі №185/8283/20, яка набрала законної сили 02 лютого 2021 року, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно з цією постановою, водій ОСОБА_2 11 листопада 2020 року о 17:40 годині на 303 км автодороги М-04, керуючи транспортним засобом Peugeot Boxer д.р.н. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на корову, яка раптово вибігла на проїжджу частину дороги, внаслідок чого автомобіль отримав пошкодження. Власник корови ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, пояснив, що корів хтось випустив з хліву, він пішов їх шукати, знайшов збиту корову.

Також у постанові суду зазначено, що представник потерпілого ТОВ «Край-МК..» надав висновок експертного дослідження обставин механізму ДТП № 10.1/002-Д від 06 січня 2021 року, згідно якого в зафіксованій дорожній обстановці водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти наїзду на тварину, при зафіксованому механізмі пригоди дії водія не відповідали вимогам пункту 12.2 ПДР України, що з технічної точки зору не перебувало у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. Таким чином, у діях водія відсутній склад адміністративного правопорушення.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , юридична особа ТОВ «Край-МК..» є власником транспортного засобу Peugeot Boxer д.р.н. НОМЕР_1 .

Згідно висновку судового експерта № 2201/21/21 від 19 січня 2021 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Peugeot Boxer д.р.н. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 233 678,21 грн.

Також у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивачем були понесені витрати на транспортування (у тому числі завантаження та розвантаження) пошкодженого автомобіля у розмірі 5 400 грн, що підтверджується копіями документів: акту виконаних робіт, рахунку ФОП ОСОБА_3 , платіжного доручення № 3067 від 20 листопада 2020 року. Загальний розмір збитків складає 239078,21 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди, а позивачі повинні доводити лише наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Згідно ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов`язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

З аналізу зазначених норм Закону вбачається, що особа, яка утримує тварину повинна відшкодовувати в повному обсязі завдану її твариною шкоду іншій особі або її майну.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 281/618/15-ц; від 01 квітня 2020 року у справі № 285/4411/18.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем доведено факт спричинення шкоди та її розмір, в той час коли відповідачем не доведено відсутності його вини.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року, яка набрала законної сили 02 лютого 2021 року ,у справі про адміністративне правопорушення встановлено причину дорожньо-транспортної пригоди залишення без нагляду корови, яка вибігла на дорогу. Збита корова належала відповідачу ОСОБА_4 .

Будь-яких доказів на спростування обставин, встановлених цією постановою, відповідачем до суду не надано.

При цьому, пояснення ОСОБА_1 , що корова знаходилась у закритому сараї та невідома особа під час відсутності власника тварини відкрила сарай і випустила корову, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки будь- яких належних доказів на підтвердження цих обставин відповідач не надав. Натомість, факт перебування корови, яка належить відповідачу, на проїзній частині дороги свідчить про неналежне виконання відповідачем обов`язку по нагляду за твариною

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач здійснював неналежний догляд за сільськогосподарською твариною, яка вибула з-під його контролю та опинилася на вулиці, в результаті чого сталося ДТП, внаслідок якої позивачу було заподіяно шкоду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди, оскільки в матеріалах справи наявні докази, які спростовують його твердження.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_2 не мав посвідчення водія на право керування автомобілем Рeugeot Boxer д.р.н. НОМЕР_1 , вага якого 4005 кг, та не міг врахувати габарити автомобіля, його вагу, оскільки не навчався на відповідну категорію С1 та не мав відповідних навичок керування такими транспортними засобами, що і стало причиною ДТП не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідних доказів цьому не надано. Натомість, як вбачається із матеріалів справи, зазначені обставини не знаходяться у причинному зв`язку з ДТП.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі«East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах учасники процесу несуть певні витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Апеляційне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи.

А саме: суд апеляційної інстанції перевіряє відповідність апеляційної скарги щодо форми і змісту вимогам статті 356 ЦПК України, дотримання строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, повноважень особи, яка подала таку скаргу, сплату судових витрат та постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 360 ЦПК України).

У частинах другій, четвертій статті 360 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.

Тобто надання відзиву на апеляційну скаргу є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 та стаття 12 ЦПК України).

Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача Край-МК.. у даній справі представляє Адвокатське об`єднання ЩИТ-ПРАВО, в особі керуючого партнера Тропіної О.М., яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 01 березня 2021 року.

08 грудня 2023 року позивачем ТОВ Край-МК.. надано відзив на апеляційну скаргу, в якому поставлено питання про стягнення судових витрат за надання професійної правничої допомоги у сумі 20000 грн. До відзиву було додано договір про надання правничої допомоги від 01 березня 2021 року, додаткова угода №1 від 27 листопада 2023 року до договору від 01 березня 2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг № від 06 грудня 2023 року, платіжна інструкція №5545 від 06 грудня 2023 року на суму 20 000 грн, розрахунок судових витрат, понесених ТОВ Край-МК, у зв`язку з розглядом цивільної справи №185/2290/21. У вказаному додатку зазначений перелік наданих юридичних послуг та їх вартість: 1) збирання та аналіз документів матеріалів справи про адміністративне правопорушення, інших доказів, що стосуються обставин ДТП та завданої шкоди в рамках підготовки до написання відзиву на апеляційну скаргу, вартістю 2000 грн. (вартість однієї години: 1000 грн., тривалість: 2 години); 2) консультування клієнта щодо способів захисту його прав і законних інтересів, вартістю 2000 грн. (вартість однієї години: 2000 грн., тривалість: 1 година); 3) аналіз судової практики, що стосується предмету спору, написання відзиву на апеляційну скаргу, моніторинг розгляду справи через ЄДРСР та підсистем Електронний суд, підготовка та подання до суду заяви про отримання повного тексту рішення, вартістю 16. 000 грн. (вартість однієї години: 2. 000 грн, тривалість: 8 годин).

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, з врахуванням фактично виконаної адвокатом відповідача роботи (підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу), принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача витрати на правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Край-МК.. витрати на правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 5000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров0