КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року місто Київ

справа №752/5973/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І., повний текст рішення складено 12 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначеній твердій грошовій сумі 10 000 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

В мотивування вимог посилалася на те, що з 18 липня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що дочка знаходить на її утриманні.

Зазначала, що звернення до суду з даним позовом надасть їй змогу щомісячно стабільно отримувати грошові кошти у визначеному судом розмірі, які необхідні для забезпечення нормального проживання дитини, яка потребує значних витрат для забезпечення належного рівня життя, зокрема, витрат на одяг, харчування, медичний догляд, шкільне знаряддя, а також належного рівня освіти тощо.

Вказувала, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі 6500 грн., однак цих виплат не достатньо для утримання та забезпечення гармонійного розвитку дитини, також існує ймовірність того, що відповідач може припинити добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини.

Зазначала, що орієнтовна сума навчання та харчування дитини в закладах освіти підтверджується випискою з її карткого рахунку, зокрема на харчування в школі в місяць орієнтовно витрачається 3758 грн., на освітні послуги 18000 грн. в місяць.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 6500 грн. щомісячно, починаючи з 18 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 787,28 грн.

Допущено негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі не врахував усіх потреб дитини для забезпечення її гармонійного розвитку. Насамперед, судом всупереч наданим позивачем доказам не враховано щомісячні витрати на оплату навчання та харчування дитини в ТОВ «Ліцей «Атлантика Київ» в середньому розмірі 12600 грн., що підтверджується квитанціями про сплату.

Вказував, що навчання дитини в цьому навчальному закладі було погоджено з відповідачем і здійснювалось за його кошти ще в період перебування сторін у шлюбі.Незважаючи на це, суд поклав ці витрати виключно на позивача, фактично проігнорувавши їх наявність, що порушує принцип рівності обов'язків батьків по утриманню дитини.

Зазначав, що судом не враховано інші документально підтверджені щомісячні витрати на дитину, які позивач здійснює, а саме: оплата занять дитини в спортивній секції, витрати на одяг, витрати на канцтовари, іграшки, книги, розваги, витрати на лікування та оздоровлення дитини. З урахуванням усіх зазначених витрат, щомісячний бюджет на утримання доньки становить близько 23000 грн.

Посилався на те, що призначення аліментів у розмірі 6500 грн. на дитину при доході платника аліментів 28802,90 грн. суперечить положенням СК Україн, зокрема, статті 183, яка визначає, що аліменти на одну дитину повинні становити чверть (25%) доходу платника.

23 вересня 2024 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказував на те, що він, як батько платить добровільні аліменти на утримання дитини, котрі перевищують прожитковий мінімум на утримання неповнолітньої дитини в більше ніж два рази. Зазначав, що розмір аліментів, про стягнення яких просить позивач, є необгрунтованим, не підтверджений належними і допустимими доказами та суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, у тому числі, справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки у розмірі 6500 грн., суд першої інстанції виходив з визначеного законодавством обов`язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, врахував, доходи відповідача, його стан здоров`я та дійшов висновку, що розмір аліментів у сумі 6500 грн. є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 18 липня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач у позовній заяві вказувала на те, що звернення до суду з даним позовом надасть їй змогу щомісячно стабільно отримувати грошові кошти у визначеному судом розмірі, які необхідні для забезпечення нормального проживання дитини, яка потребує значних витрат для забезпечення належного рівня життя, зокрема, витрат на одяг, харчування, медичний догляд, шкільне знаряддя, а також належного рівня освіти тощо.

На підтвердження витрат на навчання та харчування дитини у ТОВ «Ліцей «Атлантика Київ», позивач надала платіжні інструкції від: 01 вересня 2023 року, 04 вересня 2023 року, 27 вересня 2023 року, 27 жовтня 2023 року, 26 листопада 2023 року, 06 грудня 2023 року, 23 грудня 2023 року, 26 січня 2024 року, 16 квітня 2024року.

Відповідач, визнаючи позов частково та суму 6500 грн., вказував на те, що він приймає учать у вихованні доньки, добровільно щомісячно сплачує аліменти на утримання доньки у розмірі 6500 грн. Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого, йому постановлено діагноз - ІХС, постінфарктний кардіосклероз С/п стентування ПМШГ ЛКА, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. СН ІІА з помірно зниженою систолічною функцією ЛШ. Він переніс два інфаркта. Просив врахувати, що на його утриманні перебуває непрацездатний батько та неповнолітня дитина, яка є донькою його цивільної дружини.

Відповідно до Витягу з медичної карти стаціонарного хворого №3640/14, видана Інститутом серця МОЗ України Відділення лікування гострого коронарного синдрому та інфаркту міокарду №7 ОСОБА_3 встановлені наступні діагнози: ІХС: Гострий інфаркт міокарду передньо-перетинково-верхівкової ділянки ЛШ від 25 вересня 2014 року. Стенозуючий атеросклероз коронарних артерій (КВГ 27.09.14: Стеноз ПМШГ ЛКА в середній третині 85%. СН І ст. зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка ФВ 63%.

Згідно Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5979 від 14 листопада 2023 року, повний діагноз ОСОБА_3 : Перенесений у минулому інфаркт міокарда, Гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця без (застійної) серцевої недостатності. Серцева недостатність. ІХС. Постінфарктний кардіосклероз. С/п стентування ПМШН ЛКА 1 DES. Гіпертонічно хвороба ІІІ ст, 2 ст. ризик 4 дуже високий. СН ІІА з помірно зниженою систолічною функцією ЛШ.

Як вбачається з довідки, виданої АТ «Універсал банк» від 01 квітня 2024 року відповідач працює в банку на посаді Головного фахівця Відділу з управління заставним майном та його заробіток за січень - березень 2024 складає 87229,10 грн.

Відповідно до квитанцій наявних в матеріалах справи, відповідач добровільно щомісячно сплачує аліменти на утримання доньки у розмірі 6500 грн, що також не заперечується позивачем.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, беручи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, а також те, що діти у зазначеному віці потребують значних витрат на утримання, зокрема, харчування, одяг, інші речі щоденного вжитку, колегія суддів, керуючись інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення погоджується з висновком суду першої інстанції про навність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 6500 грн.

Колегія суддів погоджується, що такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі не врахував усіх потреб дитини для забезпечення її гармонійного розвитку, а саме всупереч наданим позивачем доказам не врахував щомісячні витрати на оплату навчання та харчування дитини в ТОВ «Ліцей «Атлантика Київ» в середньому розмірі 12600 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки позивач не навела і не довела наявність особливих обставин, що зумовили необхідність обрання для дитини саме приватного навчального закладу та неможливість здобуття дитиною сторін гарантованої державою безкоштовної повної загальної середньої освіти у державних/комунальних навчальних закладах. Зокрема, але не виключно, матеріали справи не містять жодних доказів того, що навчання дочки сторін у приватному навчальному закладі зумовлено та спрямовано на розвиток виявлених у дитини особливих здібностей, схильностей до наук чи спорту, розвити які неможливо у державних/комунальних навчальних закладах.

Доказів того, що позивач погодила з відповідачем навчання Аріни у ТОВ «Ліцей «Атлантика Київ», матеріали справи не містять.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано інші документально підтверджені щомісячні витрати на дитину, які позивач здійснює, а саме: оплата занять дитини в спортивній секції, витрати на лікування та оздоровлення дитини, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат необхідних та/або понесених нею на оздоровлення, лікування дитини та на розвиток її здібностей.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначення аліментів у розмірі 6500 грн. на дитину при доході платника аліментів 28802,90 грн. суперечить положенням СК Україн, зокрема, статті 183, яка визначає, що аліменти на одну дитину повинні становити чверть (25%) доходу платника, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки стаття 183 СК України регулює визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів у твердій грошовій сумі, що врегульовано статтею 184 СК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для часткового задоволення позову є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: