Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7802/22 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н.М.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/7802/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Анциборенко Н.М.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 800 000,00 гривень.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що 01.02.2022 між ним на ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого позивач зобов`язувався передати відповідачу кошти в розмірі 800 000,00 грн., а останній повернути вказану суму до 30.06.2022 року. Зазначав, що свої зобов`язання за договором позики він виконав, а саме передав відповідачу суму коштів в розмірі 800 000,00 грн., що підтверджується відповідним записом в договорі позики. Свої зобов`язання за договором позики в частині повернення коштів відповідач не виконав.

Враховуючи, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення отриманих коштів, він змушений звернувся до суду із матеріально-правовою вимогою про стягнення заборгованості, що відповідає п. 5 ч. 1 ст. 16 ЦК України. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем укладено договір позики, умови якого останній не виконав, чим заборгував йому 800 000,00 грн. Зазначає, що немає жодного належного доказу про те, що фізичної особи ОСОБА_2 не існує, оскільки під час укладання договору позики він особисто пересвідчився в документах, наданих відповідачем, тому підстав сумніватися в особі позичальника у нього не було. Порушення кримінальної справи щодо обставин відкриття спадкової справи на неіснуючу людину ОСОБА_2 та обставини, які будуть встановлені під час досудового розслідування, не мають преюдиційного значення у цій справі, оскільки вирок суду у кримінальному провадженні відсутній.

Крім того, під час розгляду справи суд жодного разу не поставив під сумнів його реальну фінансову платоспроможності надати позику відповідачу. Так відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 10.04.2024 він 16.08.2019 року позивач отримав від Житомирського ОВК кошти в розмірі 420 200,00 грн. Відповідно до виписки по картковому рахунку АТ «Ощадбанк» від 09.04.2024 він також отримав одноразове зарахування грошової допомоги в розмірі 528 600,00 грн. Тому висновок суду першої інстанції про відсутність у нього фінансової можливості надати позику не відповідає дійсності та спростовується первинними бухгалтерськими документами.

Вважає, що посилання суду першої інстанції щодо відмінності підпису ОСОБА_2 в паспорті та на договорі позики, є необґрунтованим, оскільки відмінність підписів особи можливо визначити лише за допомогою відповідної судово-почеркознавчої експертизи.

Також судом не було враховано висновки постанови Житомирського апеляційного суду у цивільній справі №296/7802/22, оскільки за РНОКПП НОМЕР_1 в Реєстрі речових прав на нерухоме майно рахується квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 . Тому висновок суду першої інстанції про те, що РНОКПП НОМЕР_1 ОСОБА_2 не існує взагалі, спростовується витягами з Державних реєстрів.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона відповідача не скористалась.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ткачук В.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся двічі судом про розгляд справи. Однак повістки поверталися до суду без вручення, із зазначенням причин на довідці Укрпошти - «адресат відсутній за вказаною адресою». На сайті Житомирського апеляційного суду розміщено оголошення про виклик ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 09:30 год. 14 жовтня 2024 року.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження своїх вимог, тому суд вважав позовні вимоги не доведеними, апослідовність подій, зокрема досудове розслідування щодо обставин відкриття спадкової справи на неіснуючу людину ОСОБА_2 , який зазначений відповідачем у даній цивільній справі, дає підстави для сумнівів у реальності спору про стягнення боргу з договором позики від 01.02.2022.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2022 між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 укладено договір позики (а.с.2).

Згідно п.1.1. Договору позикодавець надає позичальнику безпроцентну поворотну споживчу позику у розмірі, встановленому п.2.1 договору, а позичальник зобов`язаний повернути позику позикодавцю в повному обсязі.

Відповідно до п.2.1. Договору розмір позики за договором становить 800 000, 00 грн.

Згідно п.3.1. Договору позикодавець надає позику у день підписання даного договору.

Відповідно до п.4.2. Договору остаточною датою повернення позики є 30.06.2022 року.

10 червня 2022 року відповідно до копії договору купівлі-продажу продавець ОСОБА_2 зобов`язується передати у власність покупця - ОСОБА_3 , а покупець зобов`язується прийняти від продавця квартиру АДРЕСА_2 і сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у договорі (а.с.15-18).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду Житомирської області від 13 березня 2023 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , належну на праві власності ОСОБА_2 (а.с.80).

Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 (а.с.30).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер: 15726, виданий 11.10.2022, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с.31).

Відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 08.03.2023 року по справі №295/2674/23 (1-кс/295/1173/23) постановлено надати дозвіл слідчим групи слідчих слідчого відділу Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області на проведення обшуку за місцем здійсненням нотаріальної діяльності приватним нотаріусом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташовується за адресою: АДРЕСА_4 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукування та вилучення речей та документів, а саме: оригіналу договору купівлі- продажу квартири за адресою АДРЕСА_5 між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Царіциною І.С.; спадкової справи № 6/2022 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; інших документів, які підтверджують договір купівлі - продажу квартири; засвідчених копій із книги обліку та журналів, у яких реєструються нотаріальні документи та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, пов`язані із вчинення кримінального правопорушення; засвідчених копій із книги обліку і реєстрації спадкових справ, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення; засвідчених копій із реєстру для реєстрації нотаріальних дій; комп`ютерів, ноутбуків, мобільних телефонів, планшетів, жорстких дисків, USB-накопичувачів та оптичних дисків, на яких можуть міститися відомості про вчинення кримінального правопорушення; інших предметів, які стосуються предмету доказування у кримінальному провадженні.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді у ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що 14.02.2022 року приватним нотаріусом Царіциною Іриною Сергіївною було відкрито спадкову справу на неіснуючу людину ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 12.01.2012 року, ІПН НОМЕР_1 , щодо спадкового майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер так був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Також встановлено, що ІПН НОМЕР_1 ОСОБА_2 не існує взагалі та немає відомостей про відмітку, що особа через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків. Паспортні дані НОМЕР_2 , виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 12.01.2012 року, не містяться в жодній базі даних. Крім того, неіснуюча особа не могла особисто подати заяву на вступ у спадщину чи бути присутньою під час подання такої заяви, а також під час укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.113-114).

Згідно відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області від 23.11.2022 ОСОБА_2 зареєстрованим чи знятим з реєстрації не значиться (а.с.9).

Відповідно до відповіді на запит від 28.03.2023 у справі №296/7802/22 щодо надання інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: ОСОБА_2 вбачається, що надати реєстраційний номер облікової картки вказаної фізичної особи не має можливості, оскільки фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати (а.с.73).

Згідно копії спадкової справи № 6/2022 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , містяться наступні документи: копія свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 . У графі «батько» записано « ОСОБА_6 », у графі «мати» « ОСОБА_8 » (а.с.120), копія паспорта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_4 , виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 12.01.2012 року (а.с.119), копія картки платника податків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зворотній бік а.с.119).

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.07.2019 вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_9 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , є її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з адресою: АДРЕСА_5 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_3 (зворотній бік а.с.120).

Також у спадковій справі міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.121), інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якої квартира АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про прав на спадщину за законом, серія та номер:776, виданого 23.07.2019 державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області, належить ОСОБА_6 на праві приватної власності (зворотні бік а.с.129, а.с.130, зворотній бік а.с. 130, а.с.131).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_5 , виданого Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 27.01.2021 (зворотній бік а.с.117), повного витягу з Державного Реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 59 років. Причина смерті: Y 29.9 Ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом, намір невизначений (а.с.126-127).

Крім того, у спадковій справі міститься копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , замовником якого є ОСОБА_2 , від 03.02.2022 року (а.с.122-125), копії довідок ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» №144 від 08.02.2022 та №145 від 08.02.2022, згідно яких ОСОБА_2 , 1985 року народження, зареєстрований і проживає у АДРЕСА_5 . Померлий 19.01.2021 ОСОБА_6 , 1961 року народження, на день своєї смерті дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_5 . Разом з ним на день його смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані: син ОСОБА_2 , 1985 року народження. Інших зареєстрованих не було (а.с.118, зворотній бік а.с.118). Спадкова справа містить також інформацію з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.128, зворотній бік а.с.128, а.с.129), копію заяви ОСОБА_2 від 14.02.2022 про видачу свідоцтва про право на спадщину, зі змісту якої вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько ОСОБА_6 . Останнє місце проживання померлого було: АДРЕСА_5 . На день смерті спадкодавця залишилося майно: квартира АДРЕСА_3 . Спадкоємцем ОСОБА_6 є: ОСОБА_2 , син померлого, спадкоємець за законом, спадщину прийняв (а.с.117).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.02.2022 року спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: квартири АДРЕСА_3 (зворотній бік а.с.132). Також у спадковій справі міститься витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.133), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.134), копія свідоцтва № НОМЕР_6 про право власності на житло від 21.05.1993 року, видане Відділом приватизації державного житлового фонду, яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться з адресою: АДРЕСА_5 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_6 (зворотній бік а.с.135, а.с.136), копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , замовником якого є ОСОБА_2 , від 12.04.2022 року (а.с.137-140), копія заяви ОСОБА_2 від 26.05.2022 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, зі змісту якої вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько ОСОБА_6 . Останнє місце проживання померлого було: АДРЕСА_5 . На день смерті спадкодавця залишилося майно: квартира АДРЕСА_2 . Спадкоємцем ОСОБА_6 є: ОСОБА_2 , син померлого, спадкоємець за законом, спадщину прийняв (а.с.135), інформація з Єдиного реєстру боржників від 26.05.2022 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (зворотній бік а.с.141, а.с.142, зворотній бік а.с.142), копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2022 року, згідно якого спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: квартири АДРЕСА_2 (а.с.144), витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі (зворотній бік а.с.144-145), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (зворотній бік а.с.145, а.с.146).

У статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором

є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків

(стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки (постанова ВС від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц).

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (доповернення позики),а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або диспозитивно безоплатним правочином.

На фізичну особу як заявника грошових вимог на підставі боргової розписки покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування в разі виникнення вмотивованих сумнівів щодо обґрунтованості вимог такого кредитора. Під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника суду потрібно враховувати достатність (повноту і всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.

При цьому визначена приписами ст.204 ЦК України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог.

Отже, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики боржнику (постанова ВС від 01.03.2023 у справі № 902/221/22).

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження №61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина другої статті 640 ЦК України.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошей або речей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.

Позивач вказував, що між ним та відповідачем 01.02.2022 було укладено договір позики та відповідач мав до 30.06.2022 повернути позичені кошти.

Як зазначалося вище дослідження договору позики передбачає виявлення судом справжньої правової природи укладеного договору, незалежно від найменування документа і, вже зважаючи на встановлені результати, суд має робити відповідні правові висновки.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія апеляційного суду, виходив з того, що позивачем не було надано доказів щодо наявності фінансової можливості та платоспроможності взагалі передачі кредитором суми в розмірі 800 000, 00 грн. боржнику. Долучені до апеляційної скарги довідка АТ КБ «ПриватБанк» від 10.04.2024 року та виписка по картковому рахунку АТ «Ощадбанк» від 05.05.2021 року не можуть свідчити про фінансову можливість ОСОБА_1 у наданні позики в сумі 800 000,00 грн. відповідачу. Отже, факт передачі коштів за договором позики не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності належного доказу про те, що фізичної особи ОСОБА_2 не існує, спростовуються відповідно до відповіді на запит від 28.03.2023, який зроблено судом першої інстанції у справі №296/7802/22 щодо надання інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: ОСОБА_2 , з якої вбачається, що надати реєстраційний номер облікової картки вказаної фізичної особи не має можливості, оскільки фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати. Натомість, наразі здійснюється досудове розслідування щодо обставин відкриття спадкової справи на неіснуючу людину ОСОБА_2 , який зазначений відповідачем у даній цивільній справі.

Відповідно до відповідей №821276 та №821221 від 02.10.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру на запит Житомирського апеляційного суду, особу відповідача ОСОБА_2 за вказаними параметрами не знайдено.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і відхиляє доводи апеляційної скарги. Таким чином послідовність цих подій дає підстави для сумнівів у реальності спору про стягнення боргу з договором позики від 01.02.2022 року.

Позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження своїх вимог, тому суд вважає позовні вимоги не доведеними, що є підставою для відмови в позові.

Отже, доводи апеляційної скарги є такими, що не дають підстав вважати, що рішення не відповідає матеріалам справи, встановленим фактичним обставинам та вимогам матеріального та процесуального закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2024 року.

Головуючий Судді