РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року

м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.

секретар судового засідання Андрошулік І.А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Кременецька опорна лікарня»

Кременецької міської ради Тернопільської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Авдєєнка Владислава Валерійовича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2024 року у складі судді Гордійчук І.О., постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Авдєєнко Владислав Валерійович звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2024 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ст. 137, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, якими передбачено обов`язок особи, котра заявляє вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, надати детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у строк до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона заявила про свій намір, та обґрунтоване тим, що позивач не надав суду детальний опис наданих йому послуг, що позбавляє суд можливості встановити, з чого складається заявлена сума 20 000,00 грн., котра зазначена в Договорі про надання правничої допомоги. Судом також взято до уваги, що заявником не надано доказів фактичної сплати витрат на правову допомогу у цій справі.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою, постановленою із порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 адвокат Авдєєнко Владислав Валерійович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі посилається на практику Верховного Суду в цій категорії справ, зокрема на те, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Наголошує, що не має правового значення факт оплати чи неоплати позивачем послуг за надану йому правову допомогу у справі для ухвалення судом рішення щодо розподілу таких витрат, а достатньою підставою для визначення судом розміру витрат на правничу допомогу є надання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Вказує, що на виконання вимог законодавства позивачем надано звіт адвоката, у якому наведено детальний перелік послуг наданих адвокатом у справі, а також їх вартість наданих адвокатом послуг. З наведених міркувань просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Комунальне некомерційне підприємство «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради Тернопільської області вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.07.2024 року позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради, третя особа ОСОБА_2 про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.

20.07.2024р. до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Авдєєнко В. В. в якій просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу згідно з доказами, що обгрунтовують їх розмір.

До заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача додано тільки Договір про надання правової допомоги від 24.11.2022 року, укладений між адвокатом Авдєєнко Владислав Валерійович та ОСОБА_1 , Звіт адвоката.

У пункті 3.1 Договору передбачено, що вартість послуг за договором становить 20000 гривень, вони підлягають оплаті на першу вимогу Виконавця після прийняття судом рішення по суті спору.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що, в порушення ч. 3 ст. 137 ЦПК України, представник позивача не надав суду детальний опис наданих ним послуг, доказ фактичної сплати витрат на правову допомогу у цій справі, що позбавляє суд можливості встановити, з чого складається заявлена сума 20000,00 грн.

Висновок місцевого суду є законним, з таким висновком погоджується апеляційний суд з огляду на наступне.

Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати, суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу.

Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі 904/4507/18 зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У п. 5.20. постанові Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/4507/18 від 12 травня 2020 року вказала: «Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи".

Згідно з п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала про відмову у задоволенні заяви представника позивача адвоката Авдєєнко Владислава Валерійовича є законною, оскільки для отримання відшкодування таких витрат до заяви не долучено документів, що підтверджують факт і тривалість надання правової допомоги, детальний опис виконаних робіт та наданих послуг адвокатом, здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У Звіті адвоката, який долучений до заяви і на який посилається апелянт у апеляційній скарзі, не міститься детального опису виконаних робіт адвоката, вартість та тривалість кожної наданої послуги, що унеможливлює встановити, з чого складається заявлена загальна вимога у сумі 20000,00 гривень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, застосовано правові норми, які підлягали застосуванню, в зв`язку із чим ухвалу слід залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Авдєєнка Владислава Валерійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.