Справа № 161/2632/24 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/780/24 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 , яка подана в його інтересах представником ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «НАСК «Оранта», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.07.2023 року о 10:00, в м. Луцьку по вул. Дубнівська, 79, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. п. 12.1, 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати свій рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався попереду в попутному напрямку, та в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , що рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, що призвело до матеріальних збитків.

Позивач вказує, що є власником постраждалого внаслідок ДТП автомобіля Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_3 .

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у відповідача-1, з франшизою у розмірі 1 500,00 грн.

Звернувшись до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування позивач відповідних коштів не отримав.

Також позивач вказує, що внаслідок ДТП йому була завдана моральна шкода.

Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд: стягнути з відповідача-1 на користь позивача суму матеріального збитку у розмірі 117 603,17 грн. та оплату за проведення експертизи в розмірі 6 500,00 грн; стягнути з відповідача-2 на користь позивача суму матеріального збитку у розмірі 1 500,00 грн., а також суму заподіяної моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2024 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 72 914,35 грн, а також витрати на проведення експертизи у розмірі 6 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 500,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 10 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 794,20 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 062,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 114,99 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 443,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідачі, кожен зокрема, подали апеляціні скарги.

Відповідач ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» просить рішення суду першої інстанції, в частині вирішення позивних вимог саме до страхової компанії змінити, зменшити суму страхового відшкодування та здійснити новий розподіл судових витрат.

Апеляційну скаргу аргументує тим, що суд необгрунтовано відхилив доводи страхової компанії, щодо розрахунку вартості автомобіля після ДТП з урахуванням ПДВ, що призвело до незаконного на думку скаржника вартості ПДВ на розмір страхового відшкодування.

Відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник, просить рішення суду першої інстанції, в частині стягнення моральної шкоди, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимого ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не доведено обставини, якими обґрунтовує моральну шкоду, належними, достовірними та достатніми доказами.

В іншій частині рішення суду жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи та причини неявки учасників справи суд апеляційної інстанції визнає неповажними.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 16 жовтня 2024 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.07.2023 року о 10:00, в м. Луцьку по вул. Дубнівська, 79, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. п. 12.1, 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати свій рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався попереду в попутному напрямку, та в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , що рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, що призвело до матеріальних збитків.

Вказані обставини встановлені постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2023 року №161/12989/23, якою визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.17).

Позивач є власником постраждалого внаслідок ДТП автомобіля Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_3 (а.с.37).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у відповідача-1, з лімітом відповідальності за майнову шкоду 160 000,00 грн, а також франшизою у розмірі 1 500,00 грн. (а.с.18).

У відповідь на заяву позивача про виплату страхового відшкодування, відповідач-1 сплатив 31 452,13 грн., яку розрахував як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, з врахування коефіцієнтом фізичного зносу, а також за вирахуванням розміру франшизи.

З наданих суду матеріалів страхової справи слідує, що розрахунок страхового відшкодування відповідач-1 здійснював самостійно виключно на основі ремонтної калькуляції та протоколу огляду транспортного засобу (а.с.22-30).

Згідно виконаного на замовлення позивача висновку судового експерта ОСОБА_6 від 22 жовтня 2023 року, ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_3 , станом на момент ДТП становила 191 103,17 грн., а вартість його залишків після ДТП становить 85 236,72 грн. Вартість відновлювального ремонту становить 251 799,96 грн. (а.с.31-66).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України

(далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що як слідує з наданого стороною позивача висновку експерта, вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_3 , значно перевищує його ринкову вартість до ДТП, а отже такий ремонт є економічно недоцільним, а саме автомобіль є фізично знищеним.

Таким чином, розмір страхового відшкодування розраховується згідно правил п.30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме як різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також, з врахування положень п.12.1 ст.12 Закону - за вирахуванням франшизи.

Отже, розмір належного страхового відшкодування у даному випадку становить 191 103,17 - 85 236,72 - 1 500,00 = 104 366,45 грн, з яких відповідач-1 вже сплатив 31 452,10 грн., а отже до стягнення з нього підлягає невиплачене страхове відшкодування у розмірі 72 914,35 грн. (104 366,45 - 31 452,10).

При цьому суд першої інстанції вірно відхилив доводи представника відповідача страхової компанії про необхідність неврахування ПДВ під час виплати страхового відшкодування.

Безпідставним є посилання у апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції інстанції висновків, які були викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц , враховуючи наступне.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини

є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Так, під час касаційного перегляду справи № 523/5890/15-ц Верховним Судом не перевірялося питання щодо стягнення шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу.

Окрім того врахування, чи не врахування ПДВ не змінює остаточної суми страхового відшкодування, яка визначена як різниця між двома показника - вартості автомобіля до та після ДТП. Якщо з обох цих показників виключити суму ПДВ, різниця між ними залишитися та сама - 104 366,45 грн. Доводи відповідача-1 в цій частині є непослідовними, оскільки вона вказує про необхідність виключення суми ПДВ лише із вартості залишків автомобіля, але одночасно про вартість автомобіля до ДТП не згадує і ПДВ з цього показника не виключає.

Також до стягнення з відповідача підлягають і витрати на залучення позивачем експерта у розмірі 6 500,00 грн. Доводи відповідач страхової компанії про замовлення експертизи іншою особою - ОСОБА_5 , який був водієм під час ДТП, суд відхиляє, оскільки це не спростовує факт виконання експертизи в інтересах позивача, як потерпілого від ДТП, а також понесення саме ним витрат на її проведення (а.с.69-70).

Щодо стягнення моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом-моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2023 року №161/12989/23, якою визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.17).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі", зазначається, що "з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги". Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 в розмірі 10000 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено розмір моральної шкоди в розмірі 10000 гривень не заслуговують на увагу. Оскільки автомобіль позивача є фізично знищеним, за захистом своїх прав позивач був змушений звертатись до суду, що для позивача є не буденним, окрім того втрата автомобіля потребує значних фінансових затрат для налагодження свого повсякденного життя та придбання нового авто.

Суд дійшли вірного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди, розмір якої визначено з урахуванням вимог розумності виваженості і справедливості, оскільки унаслідок спірної ДТП позивач втратив транспортний засіб, на якому міг їздити.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційних скарг відповідачів не спростовують висновків суду та не впливають на законність ухваленого ним рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення, в оскаржуваних частинах, та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_2 , яка подана в його інтересах представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2024 року, в оскаржених частинах, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: