Справа №351/1409/24
Номер провадження №2/351/653/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Собка В.М. ,

за участі секретаря - Григоращук В.І.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом адвоката Кошман Ірини Вадимівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Кошман І.В., яка діє в інтересах позивача звернулася в Снятинський районний суд Івано-Франківської області із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 31.10.2017 року, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , 12.05.1993, було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , а/з № 539.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , а/з № НОМЕР_3 , дата видачі 01.12.2021 року.

Адвокат Кошман І.І. зазначає, що одруження сторін виявилося невдалим. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. У зв`язку з тим, що їхнє сімейне життя не склалося, сторони фактично припинили спільне ведення спільного господарства та спільного бюджету та на даний час проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та є недоцільним.

Як очевидно з викладених обставин, поновлення шлюбно-сімейних відносин та збереження сім`ї є неможливим, і ОСОБА_1 твердо бажає розірвати шлюб із відповідачкою, у зв`язку з цим просить термін для примирення сторонам не надавати, а шлюб із відповідачко розірвати.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17.08.2024 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, з наданням сторонам строку для подання письмових заяв по суті спору та вчинення процесуальних дій.

Представниця позивача, адвокат Кошман І.В., при подачі даного позову до суду у прохальній частині просила розгляд справи проводити без її участі та участі позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Адвокат Кошман І.В., через канцелярію суду Вх.№7024 від 08.08.2024 року подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила встановити факт самостійного виховання та утримання позивачем малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зазначала, що так як, після припинення спільного проживання між нами, дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишився проживати разом зі мною. Матір дитини, ОСОБА_2 , наразі проживає окремо. Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про освіту» батьки мають право захищати у відповідних державних органах і суді законні інтереси своїх дітей. Захист інтересів у цьому випадку є пріоритетним, оскільки дитина не виховується матір`ю. Матір, ОСОБА_2 , фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, що проявляється у небажанні займатись вихованням та утриманням дитини. Вона жодного разу не поцікавилась ні фізичним, ні психічним здоров`ям дитини. Не навідує її, не цікавиться розвитком, а чи забезпечена дитина харчами, одягом, ліками.

Встановлення даного факту є необхідним для ОСОБА_1 , оскільки, на підставі цього рішення у нього виникають додаткові права та обов`язки, що стосуються подальшого виховання сина.

Розгляд справи проводити без її участі та участі позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

07.10.2024 року через канцелярію суду Вх.№ 7562 представницею позивача, адвокатом Кошман І.В. подано заяву про пришвидшення розгляду даної справи,захист інтересів у цьому випадку є пріоритетним, оскільки дитина не виховуються матір`ю. Матір, ОСОБА_2 , фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, що проявляється у небажанні займатись вихованням та утриманням дитини. Вона жодного разу не поцікавилась ні фізичним, ні психічним здоров`ям дитини. Не навідує її, не цікавиться розвитком, а чи забезпечена дитина харчами, одягом, ліками. Також зазначає, що після припинення спільного проживання між сторонами, дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати разом із батьком. Матір дитини, ОСОБА_2 , наразі проживає окремо. Встановлення даного факту є необхідним для ОСОБА_1 , оскільки, на підставі цього рішення у нього виникають додаткові права та обов`язки, що стосуються подальшого виховання сина. Оскільки позивач не підтримаує зв`язок із матір`ю сина, а дитині необхідно реалізувати належним чином різні соціальні цілі в тому числі і на належне медичне обслуговування, освіту. Затягування розгляду вищевказаної справи в даному випадку призведе до грубого порушення Конвенції ООН про права дитини.

12.08.2024 року відповідачка подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, та зазначила, що разом із відповідачам та їхнім спільним сином разом не проживає, має намір виїхати за межі України та на разі не має часу та змоги займатися вихованням та утриманням дитини. А також підтвердила факт самостійного виховання та утримання сина ОСОБА_5 його батьком ОСОБА_1 . Просить розгляд справи проводити у її відсутності.

Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 УПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Виходячи з вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суд, дослідивши і перевіривши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.10.2017 року сторони у Коломийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , дата видачі 31.10.2017 року. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , а/з № НОМЕР_3 , дата видачі 01.12.2021 року.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі разом не проживають, припинили ведення спільного господарства та бюджету. Відповідачка на даний час проживає окремо від позивача та їх спального малолітнього сина, життям якого не цікавиться, не забезпечує дитину необхідними речами, а також не займається його вихованням та утриманням. Має намір виїхати за межі України.

Позивач та його малолітній син ОСОБА_5 разом проживають. Батько дитини піклується про нього, забезпечує всім необхідним та самостійно виховує та утримує без участі відповідачки. Мати дитини проживає в АДРЕСА_1 .

Із дослідженої заяви поданої відповідачкою 12.08.2024 року встановлено, що на даний час вона проживає окремо від сина та її чоловіка, має намір переїхати за межі України, на даний час не має змоги піклуватись, виховувати та утримувати малолітнього сина ОСОБА_5 . На даний час вихованням та утриманням дитини займається його батько ОСОБА_1 надає йому все необхідне для нормального розвитку, опікується ним, а також забезпечує всім необхідним.

Відповідно до письмових свідчень свідка ОСОБА_6 від 13.08.2024 року , який є братом позивача, встановлено, що відповідачка разом із своїм сином та позивачем не проживає, до сина не з`являється з ним не спілкується та не проявляє бажання виховувати та утримувати власного сина. Позивач самостійно виховує та утримує ОСОБА_5 , забезпечує всім необхідним та надає дитині всі необхідні умови для його розвитку.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вищенаведених фактів, що ніким не оспорювалися, в судовому засіданні було встановлено факт самостійного виховання та утримання позивачем малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки його мати відповідачка по справі ОСОБА_2 участі у вихованні та його утриманні не бере, про що свідчать письмові докази, свідчення свідка ОСОБА_6 , а також даний факт не заперечувався самою відповідачкою, яка надала суду власноруч написану заяву.

Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно дост.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3ст.115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Згідно ч.1ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, відповідачка проти розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем їхньої спільної малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заперечується сторонами, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання і утримання позивачем малолітнього сина відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу та встановлення вищезазначеного факту не заперечується сторонами, особисті та майнові права сторін не будуть порушені, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання та встановити факт самостійного виховання та утримання позивачем малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст.19,78,81,82,89,206,263-265,274,279 ЦПК України, ст.ст.105,112,114-115 СК України суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 31 жовтня 2017 року Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області актовий запис за № 539 розірвати.

Встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Шлюб припиняється у день вступу рішення суду у законну силу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Василь СОБКО