Справа № 462/7799/24
УХВАЛА

17 жовтня 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кушнаренко Д.В. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна залишено без руху та вказано недоліки, які позивачу /представнику позивача/ слід усунути, надано строк для усунення недоліків.

14.10.2024 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано заяву представника позивача про усунення недоліків.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом встановлено, що стороною позивача частково виконано вказані в ухвалі суду від 09.10.2024 року недоліки.

Так, позивачем не виконано вимог щодо зазначення ціни позову, виходячи з дійсної вартості предмету спору.

У поданій заяві про усунення недоліків представником позивача вказано, що позивачем визначено ціну позову у розмірі 800000 грн., яка вказана відповідно до середньої ринкової ціни квартири відповідної площі, адреси розташування та технічних характеристик, а відсилання до приписів положень ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не відповідає вимогам ч.1 ст. 176 ЦПК України та обмежує доступ громадян до правосуддя, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові у справі №910/15316/21.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, про що було вказано також і в ухвалі про залишення позову без руху від 09.10.2024 року, що у порушення п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України та ч.5 ст.177 ЦПК України в позовній заяві не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини та позивач не надав доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в даному випадку в позовній заяві вказане майно та ціна позову, проте не зазначені та не надані докази вартості майна, станом на час подання позову, яке позивач просить розділити між подружжям.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4ст. 65 СК). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Враховуючи, що предметом даного спору є вимоги щодо поділу майна, ціна позову повинна бути визначена, виходячи з дійсної вартістю майна у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Проте матеріали позовної заяви не містять доказів щодо погодження з відповідачем вартості спірного майна подружжя, як і доказів про дійсну вартість спірного рухомого майна на час подачі позову.

Відповідно до п.2, 9 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Водночас, суд враховує доводи представника позивача щодо необхідності уникнення як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості при застосування процесуальних норм та наведену представником позивача позицію Верховного Суду у справі №910/15316/21 про те, що на стадії подання позовної заяви не обов`язково проводити актуалізацію ринкової вартості майна, що є предметом спору.

У зв`язку із наведеним, суд зазначає, що в ухвалі про залишення позову без руху не було зобов`язано сторону позивача проводити актуалізацію ринкової вартості майна, що є предметом спору станом на день пред`явлення позову, а вказано, що позивачу слід надати будь-які докази, які містять відомості про вартість майна, яке є предметом спору.

Однак, стороною позивача до матеріалів позову не надано жодних документів, які містять відомості про вартість майна, яке є предметом спору, а ціна позову у розмірі 800000 гривень визначена на власний розсуд позивача без зазначення джерела походження таких даних про вартість спірної квартири.

Таким чином, стороною позивача не надано суду як доказів вартості спірного майна, визначеної відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», так і будь-яких інших доказів, які містять відомості про вартість майна, яке є предметом спору, а вказана вартість квартири у розмірі 800000 гривень не підтверджена жодними доказами та зазначена на власний розсуд сторони позивача, також не наведено причини неможливості подати певні докази та не заявлено клопотання про їх витребування.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

У зв`язку з тим, що позивачем не усунуто вказані в ухвалі недоліки у встановлений строк, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачам.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майнавважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку та строки передбачені ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Бориславський Ю. Л.