КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2024 року місто Київ.

Справа № 755/11286/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15219/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді(судді-доповідача ) Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року (у складі судді Гончарука В.П., повний текст рішення складено 11.07.2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічний позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю

ВСТАНОВИВ

Зміст та обґрунтування первісного та зустрічного позовів:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Відповідно до позовних вимог позивач просив суд в порядку поділу майна , що є спільною сумісною власністю подружжя виділити в натурі та визнати за ОСОБА_2 , право власності на наступне майно:

Однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42.1 м.2;

Нежитлове приміщення салон краси ( перукарня) переобладнана однокімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 48.2 м.2;

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділити в натурі та визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

Земельну ділянку площею 0.15 га. Кадастровий номер :04:005:0147, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та на якій розташований недобудований будинок площею 140 м.2; гараж, свердловина для води з обладнанням, будівельний вагончик, паркан з металевої сітки.

Автомобіль «Nissan X-Trail» 2018 року випуску, держ.номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію в розмірі 355000 грн. в порядку поділу спільного майна подружжя.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 січня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції міста Києва, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за№ 39.

В шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На початку 2020 року відповідач прийняла рішення про припинення їх шлюбу та з 15 березня 2020 року сторони проживають окремо.

За час перебування у шлюбі подружжям за рахунок спільних коштів було придбано наступне майно:

-однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 42,1 кв.м.,

-нежитлове приміщення АДРЕСА_5 , загальною площею 48,2 кв.м., в якому знаходиться Салон краси (перукарня).

Під Салон краси (переобладнана однокімнатна квартира АДРЕСА_6 .

За оцінкою відповідача, під час спроби досудового врегулювання спору, орієнтовна вартість Салону краси разом з обладнанням становить 2940000 грн. або 105 000.00 доларів США.

-земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер :04:005:0147 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

На цій земельній ділянці розташований недобудований будинок 140 кв.м., гараж, діюча свердловина для води з необхідним обладнанням, будівельний вагончик, огорожа з металевої сітки по всьому периметру земельної ділянки.

За оцінкою відповідача, під час спроби досудового врегулювання спору, орієнтовна вартість земельної ділянки та майна, що на ній знаходиться становить 2800000,0 грн. або 100 000 доларів США.

-Автомобіль Nissan X-Trail» 2018 року випуску, держ.номер НОМЕР_1 , який знаходиться в користування відповідача - вартістю 850000.0 грн.

З оцінкою спірного майна позивач погоджується та вважає її такою, що відповідає дійсності.

На думку позивача , загальна вартість майна набутого в період шлюбу становить: 6590000 грн. що по курсу НБУ становить 235 000 доларів США рн ).

Частка вартості майна, яка належить кожному із подружжя становить: 3295000 грн.

Під час спроби досудового врегулювання спору, домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто.

Враховуючи, що до складу майна входять неподільні речі, позивач вважає за доцільне поділ майна подружжя здійснити шляхом виділу зі спільної власності кожній стороні частини майна в натурі, керуючись принципом рівності з урахуванням вартості майна.

За таких обставин, позивач вважав, що поділ майна потрібно здійснити наступним чином:

Позивачу виділити:

-однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 48,2 кв.м., в якому знаходиться обладнаний Салон краси (перукарня), орієнтовна вартість якого разом з обладнанням становить 2940000,0 грн.;

В результаті такого поділу частка позивача становитиме : 2940000.0 грн.

Виділити зі спільної сумісної власності подружжя відповідачу ОСОБА_1 наступне майно:

-земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :04:005:0147 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

А також, розташовані на ній: недобудований будинок на 140 кв.м., гараж, діюча скважина для води з необхідним обладнанням, будівельний вагончик, огорожа з металевої сітки по всьому периметру земельної ділянки.

Орієнтовна вартість земельної ділянки та майна, що на ній знаходиться становить 2800000,0 грн. або 100000.0 (сто тисяч) доларів США.

-Автомобіль «Nissan X-Trail» 2018 року випуску, держ.номер НОМЕР_1 , який знаходиться в користування відповідача - вартістю 850000.0 грн.

В результаті такого поділу частка відповідача становитиме: 3650000.0 грн. та є більшою на 355000,0 грн. за частку позивача.

Отже, в результаті такого варіанту поділу майна між подружжям відповідач повинен сплатити позивачу грошову компенсацію 355000 грн.

Разом з тим, запропонований варіант поділу майна відповідає інтересам відповідача, оскільки вона разом з дочкою фактично проживають на території "Кінноспортивного клубу "Магнат", де дочка займається кінним спортом, а відповідач орендує приміщення та займається ресторанним бізнесом, а також дочка навчається в школі в селі Щасливе Бориспільського району Київської області.

Відповідач ОСОБА_1 до першого судового засідання подала до суду зустрічний позов, який було прийнято судом до розгляду з первинним позовом та розгляд справи було постановлено проводити за загальними правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог за зустрічним позовом позивач ОСОБА_1 просить суд:

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 42,1 м.2;

Земельну ділянку площею 0.15 га, кадастровий гнгомер :04:04:005:0147;

Автомобіль «Nissan X-Trail» 2018 року випуску, держ.номер НОМЕР_1 .

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності між якими є рівними на :

Нежитлове приміщення АДРЕСА_9 , загальною площею 48,2 м.2;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення № НОМЕР_2 , розташованого в корп. АДРЕСА_10 , загальною площею 48,2 м.2.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивує тим, що дійсно 21 січня 2003 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва Києва від 12 серпня 2020 р. шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу Сторони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У шлюбі подружжя ОСОБА_4 набували у різний час спільне майно та майно, що є особистою приватною власністю.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що право на земельну ділянку 3:04:005:0147 та автомобіль «Nissan X-Trail» 2018 року випуску, держ.номер НОМЕР_1 , однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 42,1 м.2 слід визнати за ОСОБА_1 , проте не в порядку поділу майна подружжя, як спільне майно подружжя, а в порядку визнання права особистої власності на дане майно ОСОБА_1 на дане майно .

На переконання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 єдиним спільним майном подружжя, придбане за спільні кошти є нежитлове приміщення АДРЕСА_5 , загальною площею 48,2 кв.м., в яке також вносились поліпшення, що полягало в облаштуванні нерухомого майна для зайняття господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 .

За твердженням позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 вона з червня 2016 року займається підприємницькою діяльністю, є Фізичною особою-підприємцем та має основний вид діяльності за КВЕД № 96.20. - миття волосся, підрівнювання та підстригання, укладання, фарбування,

тонування, завивку, розпрямлення волосся та схожі види робіт, які виконують для чоловіків та жінок, гоління та підрівнювання бороди, масаж обличчя, педикюр, макіяж тощо, про що вбачається з офіційної інформації з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

03 червня 2014 року родина ОСОБА_4 придбали приміщення № 5-407 в буд. АДРЕСА_11 , загальною площею 48,2 кв.м.

При цьому ОСОБА_1 у 2014 році планувала придбання приміщення для своєї підприємницької діяльності, відкрити та мати власний бізнес.

ОСОБА_2 в той час був діючим суддею, був обмежений фінансово в силу закону та іншого доходу ніж заробітна плата не мав та в силу цього не міг нести усі витрати з поліпшення придбаного майна, розвивати бізнес дружини ОСОБА_1 .

В зв`язку з чим придбану квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 48,2 кв.м. позивач ОСОБА_2 подарував відповідачу ОСОБА_1 на день народження останньої, за умови того, що ОСОБА_1 - відповідач по справі, візьме на себе усі витрати по ремонту даної квартири. Але нотаріально вказаний договір дарування оформлено не було.

ОСОБА_1 разом зі своїми батьками також займалася вирощуванням та продажем сільськогосподарської продукції з чого мала також відповідний власний дохід .

З 2014 року ОСОБА_1 вносила свої власні кошти, які отримувала від господарської діяльності в ремонт квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 не приймав будь - якої участі в ремонті вказаної квартири.

Свою офіційну діяльність як ФОП ОСОБА_1 почала здійснювати в приміщенні квартири АДРЕСА_4 у м загальною площею 42,1 кв.м. з 2016 року разом із своїм рідним братом ОСОБА_5 після придбання у ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_12 .

23 лютого 2017 року ОСОБА_5 передав всі права на квартиру АДРЕСА_12 ОСОБА_1 на підставі попередього договору купівлі-продажу та ОСОБА_1 взяла на себе обов`язки виплатити залишок по кредиту і розрахуватись із продавцем (власником квартири) ТОВ «Компанія з управління «Вал прим».

У 2017 році ОСОБА_1 , отримала в борг від ОСОБА_7 25 000 доларів США для розвитку своєї діяльності та погашення сум заборгованості до кредиту та в липні 2017 року підписала основний догові купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4 , площею 42,1 кв.м.

Всі витрати пов`язанні з ремонтом та утриманням приміщення № 5-408 С.І. несла самостійно ОСОБА_1

ОСОБА_2 відмовився приймати участь в обслуговувані та розвитку бізнесу дружини, посилаючись на те, що це її особиста справа.

Свою позицію відповідач ОСОБА_1 обґрунтовує практикою Верховного Суду України, де в своїй постанові ВСУ роз`яснив, що майно ФОП, набуте у шлюбі за кошти ФОП, за умови, що це майно не використовується в інтересах сім`ї та використовується у підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, є особистою приватною власністю того з подружжя, який є зареєстрованим як ФОП і не підлягає поділу.

Сталість судової практики із даного питання підтверджується висновками Верховного Суду, зробленими в Постанові від 02.09.2020р. у справі № 318/1863/17, де послідовно зазначено про те, що вирішальним і основним критерієм відокремлення майна ФОП від спільного майна подружжя є джерело коштів (спільні кошти подружжя або особисті кошти ФОП.

Спираючись на п.29 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. та Постанови ВСУ від 02.10.2013р. у справі № 6-79цс13, що відповідно до положень статей 57 та 61 СК України, а також статті 52 ЦК України ФОП не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Земельна ділянка площею 0,15 кадастровий № :04:005:0147 та автомобіль «Nissan X-Trail» 2018 року випуску, держ.номер НОМЕР_1 є також особистою приватною власністю ОСОБА_1 , оскільки придбані в шлюбі за власні кошти.

Відповідно до п.3 ч.І статті 57 СК України майно, набуте дружиною, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто є особистою приватною власністю дружини.

За попереднім договором купівлі-продажу подружжя ОСОБА_4 придбали у розстрочку дві квартири, які згодом були об`єднанні в одну № 5-43, 5-44 по АДРЕСА_11 .

У зв`язку з необхідністю проведенням ремонту та розрахунку за розстрочку за квартиру АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14

06 лютого 2015 року після виплати всієї суми заборгованості, право власності на квартиру було оформлено на ОСОБА_1 .

У зв`язку з погіршенням стосунків у 2019 році подружжя ОСОБА_4 домовилось продати квартиру АДРЕСА_13 , АДРЕСА_15 для окремого проживання.

29 березня 2019 року квартиру АДРЕСА_13 , АДРЕСА_16 на підставі купівлі-продажу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснили продаж за 160 000 (сто шістедесят тисяч) доларів США, ОСОБА_1 у свою чергу отримала свою частину від продажу квартири в розмірі еквівалентному 80 000 доларів США.

За вказані кошти ОСОБА_1 придбала земельну ділянку площею 0,15 кадастровий № 3:04:005:0147 у селі Мала Олександрівка, Бориспільського району, Київської області, автомобіль у розстрочку «Nissan X-Trail» 2018 року випуску, щомісячна оплата 17 500 грн. та розрахувалась (16.04.2019 року) за борг в розмірі 33 000 доларів США відповідно за договором позики від 27 лютого 2019 року та договору іпотеки від 27 лютого 2019 року.

Об`єкт нерухомого майна, придбаний ОСОБА_1 в шлюбі з ОСОБА_2 , але як ФОП, є об`єктом її особистої приватної власності, а тому не підлягають поділу.

Зазначений об`єкт нерухомого майна був придбаний за договорами купівлі- продажу за особисті кошти ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_1 , від особистої підприємницької діяльності, ОСОБА_2 не приймав жодної участі у придбанні та поліпшення умов приміщення № 5-408 ні грошовими коштами, ні особистою працею, оскільки перебував на посадах в органах судової влади.

Спільна праця подружжя в інтересах сім`ї в основі придбання майна як ФОП місця не мала, оскільки майно, яке придбавалось ОСОБА_1 як ФОП набувалось у власність безпосередньо для використання його в підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Приміщення № 5-408, вказане вище, використовується за своїм цільовим призначенням - для підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

При цьому, приміщення № 5-408 зареєстроване на ім`я ОСОБА_1 як фізичної особи, оскільки іншого порядку реєстрації нерухомості на ФОП чинним законодавством не передбачено, про що зазначалося вище.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає доведеним, що її особистою приватною власністю є наступні об`єкти нерухомого майна:квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 42,1 м.2; Земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 3:04:005:0147; Автомобіль «Nissan X-Trail» 2018 року випуску, держ.номер НОМЕР_1 .

Зміст рішення суду першої інстанції:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано спільним сумісним майном подружжя:

Однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42.1 м.2;

Нежитлове приміщення салон краси (перукарня) переобладнана однокімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 48.2 м.2

Земельну ділянку площею 0.15 га. Кадастровий номер :04:005:0147, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та на якій розташований недобудований будинок площею 140 м.2; гараж, свердловина для води з обладнанням, будівельний вагончик, паркан з металевої сітки.

Автомобіль «Nissan X-Trail» 2018 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на:

Однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42.1 м.2;

Нежитлове приміщення салон краси (перукарня) переобладнана однокімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 48.2 м.2.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0.15 га. Кадастровий номер :04:005:0147, та житловий будинок, що розташований на даній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3

Автомобіль «Nissan X-Trail» 2018 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 .

В іншій частині задоволення первинного та зустрічного позовів - відмовлено.

Вимоги та обґрунтування апеляційної скарги:

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 30 липня 2024 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічний позов в повному обсязі та відмовити у задоволенні основного позову.

Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя перш за все суд зобов`язаний встановити його обсяг, наявний на час припинення спільного ведення господарства, а в подальшому вже з`ясувати джерело і час придбання кожного з об`єктів цього майна та фактичне їх існування на час розгляду справи та прийняття судового рішення, чого суд першої інстанції не вчинив.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано заяв сторони відповідача, якими було оспорено презумпцію спільної сумісної власності, а в оскаржуваному рішенні фактично відсутня мотивувальна частина рішення.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки 15 меморіальним ордерам про сплату відповідачкою кредитного боргу за придбаний автомобіль.

Вказує, що судом першої інстанції визнано спільною сумісною власністю майно, яке було придбано сторонами в шлюбі.

Звертає увагу, що з 15 квітня 2020 року сторони проживали окремо, тобто фактично припинили свої шлюбні відносини.

Зазначає, що однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_17 була фактично сплачена за кошти брата ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , а ОСОБА_1 сплатила незначну частину забезпечувального платежу за спірну квартиру за рахунок коштів сімейного бюджету. Так відповідно до відповіді ТОВ «КУА «Валприм», ОСОБА_1 сплачено приблизно 1/3 вартості квартири. 2/3 сплачено братом відповідачки, а тому ці 2/3 квартири є безспірно її особистою приватною власністю.

Вказує, що матеріали справи не містять жодного доказу про те, що на спірній земельній ділянці знаходились забудови станом на 15.03.2020 року. Навпаки, відповідно до доказів, наявних в матеріалах справи, лише 6 липня 2020 року відповідачем у Департаменті ДАБІ у Київській області був зареєстрований дозвільний документ на будівництво житлового будинку на спірній ділянці. 17 серпня 2021 року відповідач повідомила ДАБІ у Київській області про початок виконання будівельних робіт.

Зазначає, що на час розгляду справи земельна ділянка із кадастровим номером :04:04:005:0147припинила своє юридичне існування у зв`язку з поділом на дві нові земельні ділянки на виконання заяви відповідача про намір поділити земельну ділянку 21 вересня 2022 року.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував презумпції єдності землі та нерухомості, не вирішив спір в цій частині, а породив новий спір.

Зазначає, що лише факт укладання в шлюбі з позивачем договору купівлі-продажу транспортного засобу не може свідчити про те, що він є об`єктом права спільної сумісної власності, адже за кошти сімейного бюджету відповідач повертала кредит лише з 8 травня 2019 року по 15 квітня 2020 року, а саме 1/9 вартості, а після вказаної дати усі платежі повернення кредиту відповідач здійснювала за власні кошти.

Звертає увагу, що частки чоловіка та жінки у кожному із окремих об`єктів спільної сумісної власності є рівними, тим часом суд першої інстанції додав вартість усього спірного майна та поділив їх виключно за вартістю.

Вказує, що судом при поділу нежитлового приміщення салон краси ( перукарня) переобладнана однокімнатна квартира АДРЕСА_2 було позбавлено відповідача об`єкта і можливості здійснення підприємницької діяльності.

Зазначає, що суд в основу оскаржуваного рішення поклав орієнтовну вартість об`єктів поділу, яка повністю не відповідає дійсності.

Вказує, що суд першої інстанції позбавив відповідача та її представника процесуальних прав давати пояснення та підтримувати заявлені позовні вимоги. Суд розглянув зустрічний позов у попередній редакції.

Просить врахувати, що відповідач піклується про дочку, у якої проблеми зі здоров`ям, відповідач з дочкою не мають іншого житла, крім спірної квартири АДРЕСА_12 і новозбудованого житлового дому.

Ухвалою Київського апеляційного судувід 9 серпня 2024 рокувідкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

27 серпня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача за первісним позовом на апеляційну скаргу, якою просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вказує, що заяву про зміну предмету зустрічного позову було подано 5 вересня 2023 року, тоді як підготовче провадження було закрито 20 липня 2021 року., у зв`язку з чим судом було відмовлено у задоволенні такої заяви, через що справа розглядалась без її врахування.

Звертає увагу, що до вимог апеляційної скарги включені вимоги, які не були зазначені в вищенаведеній заяві.

Вказує, що спірну однокімнатну квартиру сторони набули в шлюбі за спільні кошти, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо отримання відповідачем цієї квартири в дар від її брата.

Зазначає, що під час слухання справи судом першої інстанції відповідач не надала жодних доказів щодо залишку несплаченої суми по договору кредиту, завдяки якому було куплено автомобіль, на час припинення шлюбних відносин.

Вказує, що спірну земельну ділянку було придбано за сімейні кошти. Позивач не надавав відповідачу жодних згод або заяв на поділ земельної ділянки чи добудови будинку.

Вказує, що у відповідача є декілька бізнесів, а тому судом не було позбавлено відповідача можливості продовжувати професійну підприємницьку діяльність.

Зазначає, що поведінка адвокатів відповідача свідчить про неповагу до суду, вони не прибували в судові засідання, не надаючи доказів на підтвердження поважності причин таких неявок.

В судовому засіданні представники відповідача - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 підтримували доводи апеляційної скарги. Представник позивача - ОСОБА_10 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Надала пояснення, що до припинення шлюбних стосунків із спільних коштів було сплачено 196 000 грн. за придбання спірного автомобіля: 100 000 грн. готівкою як авансовий внесок, а решту було погашено кредиту до березня 2020 року, тобто до припинення шлюбних стосунків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скаргапідлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що з 21 січня 2003 р. позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 уклали шлюб, що був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції.

В шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 12 серпня 2020 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з 15 березня 2020 року, що визнано обома сторонами.

Судом встановлено, що спільним майном подружжя (з майна, що було предметом спору) придбаним у шлюбі за спільні кошти є:

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі договору купівлі - продажу від 16.04.2019 р. за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0.15 га, кадастровий номер :04:005:0147 розташованій в с.Мала Олександрівка.

3 червня 2014 р. на підставі свідоцтва про право власності за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежиле приміщення площею 48.2 м.2, розташоване за адресою: АДРЕСА_18 ( салон краси перукарня).

25 липня 2017 р. на підставі договору купівлі - продажу за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право на квартиру площею 42.1 м.2, розташовану за адресою: АДРЕСА_17 .

8 травня 2019 р. було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на транспортний засіб - автомобіль «Nissan X-Trail» 2018 року випуску, держ.номер НОМЕР_1 .

Дослідивши надані сторонами в межах строків, передбачених законом докази, колегія суддів дійшла висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду, щодо переліку спільного майна подружжя,яке підлягало поділу відповідають встановленим обставинам справи та вимогам Закону.

Нормативно-правове обгартування

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Тлумачення наведених вище норм права свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц (провадження № 61-5361св18), зазначено, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Так, згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У постанові Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

Щодо вирішення зустрічного позову в частині визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на квартиру та земельну ділянку :

Спростовуючи поширення правового режиму спільного сумісного майна на квартиру за адресою: АДРЕСА_17 ОСОБА_1 посилалась на те, що вказана квартира була придбана для здійснення нею підприємницької діяльності,придбанафактично за кошти її брата, тому що 2/3 вартості квартири оплатив він, а решту оплачувала вона за особисті кошти отримані від підприємницької діяльності.

З огляду на те, що суду не було надано ні договір дарування частини вказаної квартири ні договір дарування грошей братом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що презумпція спільності на вказане майно не спростована.

Колегія суддів враховує, що договір, яким були внесені зміни до попереднього договору, відносно покупця та замінено покупця на ОСОБА_1 був укладений в 2017 році в період шлюбу, договір купівлі-продажу також в липні 2017 році , майже за три роки до припинення шлюбних стосунків, доказів того, що таке переведення прав покупця було безоплатним матеріали справи не містять.

Посилання, що спірна квартира є майном ФОП,використовується для підприємницької діяльності, а тому не підлягає поділу не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, сама відповідачка зазначає, що у вказаній квартирі зареєстровано місце проживання дітей і вона є їх житлом, а тому виділення квартири позивачу порушує їх права. Тобто сама відповідачка є непослідовною, щодо належності спірної квартири їй як ФОП.

Щодо спірної земельної ділянки, позивачка посилалась на те, що на спірній земельній ділянці нею за особисті кошти після припинення шлюбних стосунків було збудовано будинок, а відповідно право на земельну ділянку має бути визнано за тим з подружжя, кому належить нерухоме майно.

Судом встановлено, що в даній справі жодна з сторін не заявляла позовних вимог про поділ будинку. Відповідно в даній справі судом не встановлювалось , коли та за чиї кошти був збудований будинок, який знаходиться на спірній земельній ділянці.

Предметом поділу за обома позовами була лише земельна ділянка.

Судом достовірно встановлено, що спірна земельна ділянка була придбана в квітні 2019 року, тобто за рік до припинення шлюбних стосунків.

Посилання позивачки за зустрічним позовом про те, що спірну земельну ділянку вона купила за кошти отримані від продажу квартири по АДРЕСА_3 , колегія суддів не може прийняти як доказ придбання землі за особисті кошти, так як продана квартира теж належала подружжю на праві спільної сумісної власності , відповідно і кошти отримані від такого продажу є спільним майном. Будь-якого договору, що подружжя поділило кошти та земельна ділянка придбавалась в особисту власність ОСОБА_1 суду подано не було. А тому висновок суду про не спростування презумпції спільності на землю є також вірним.

Стосовно поділу майна в натурі:

Сторони в силу принципу диспозитивності судового процесу скористалися своїм правом та вибрали варіанти поділу майна подружжя, які, на їх думку, є оптимальними для вирішення спору. Водночас суд на підставі частини першої статті 71 СК України не позбавлений права визначити той варіант поділу спільного майна подружжя, який забезпечуватиме права та інтереси як позивача, так і відповідачки. Вибір судом іншого варіанта поділу майна подружжя, а ніж ті, що зазначені в прохальних частинах первісного та зустрічного позовів, не є виходом за межі позовних вимог чи зміною способу захисту порушеного права, вибраного сторонами.

Присуджуючи позивачу квартиру та нежитлове приміщення, а відповідачці земельну ділянку, суд першої інстанції не врахував, що вказане майно є абсолютно різним за цільовим призначенням.

Відповідачка не надавала згоду на те, щоб квартира, в якій зареєстровані неповнолітні діти, була присуджена лише позивачу. Також відповідачка заперечувала проти присудження нежитлового приміщення, в якому саме вона здійснює підприємницьку діяльність колишньому чоловіку . Врахування судом того, що на земельній ділянці яка була предметом спору, проводилось будівництво житлового будинку та врахування вартості будинку, який не був предметом поділу, також не відповідає вимогам закону .

Проводячи поділ майна в натурі, за грошовою оцінкою зазначеною в позові,суд також не врахував, що оцінка була зроблена квартири та нежитлового приміщення, як одного об`єкту, без визначення ринкової вартості кожного окремо. Не була встановлена судом також ринкова вартість земельної ділянки, без врахування вартості будинку та інших споруд, які на ній збудовані.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 0.15 га (кадастровий номер :04:005:0147) була поділена на дві нові земельні ділянки:земельну ділянкуплощею 0,0845 га був присвоєний кадастровий номер :04:005:0188, а земельній ділянці площею 0,0655 га був присвоєний кадастровий номер :04:005:0187.

Разом з тим за змістом позовних вимог предметом поділу була земельна ділянка з кадастровим номером, до її поділу.

Посилання відповідачки нате, що суд поділив неіснуючу земельну ділянку, колегія суддів не бере до уваги, оскільки поділ на дві земельні ділянки- спірної земельної ділянки без згоди позивача не змінює того, що вона придбана в період шлюбу за спільні кошти. На час формування як основного так і зустрічного позову земельна ділянка іще не була поділена, а тому суд вирішив спір, щодо заявлених та прийнятих до провадження позовних вимог.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що нерухоме майно: квартира, нежитлове приміщення та земельна ділянка, можуть бути поділені лише шляхом визнання за кожним з подружжя права особистої часткової власності на половину , кожного з об`єкту нерухомості, які були предметом спору в даній справі .

Визнання за кожним з подружжя права на частину спірної земельної ділянки, дозволить в подальшому з урахуванням знаходження на ній вже введеного в експлуатацію будинку та поділу спірної земельної ділянки на дві земельні ділянки, вирішити питання, щодо поділу будинку, та відповідно і новоутворених земельних ділянок, з урахуванням того, кому буде присуджений будинок.

Щодо поділу автомобіля «Nissan X-Trail» 2018 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що спірний автомобіль придбано в період шлюбу за 850 000 грн.

100 000 грн., було сплачено готівкою із спільних коштів подружжя, а решту оформлено кредит на відповідачку ОСОБА_1 .

Так, 8 травня 2019 р. між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено було укладено договір про надання споживчого кредиту ( для придбання автомобіля, вказаного вище).

Загальна сума кредиту складала 750 550 грн. з кінцевим строком повернення кредиту не пізніше 7 травня 2024 р.

За твердженням представника відповідача в період часу з 10.06.2019 р. по 10.03.2020 р. відповідачем ОСОБА_1 було сплачено 86 340 грн. 5 коп. на погашення вказаного вище споживчого кредиту.

В строк , передбачений ЦПК України до суду першої інстанції не були надані фінансові документи, які містили інформацію скільки конкретно грошей сплатила по кредиту ОСОБА_1 до припинення спільного проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_12 . Відповідно суд і не надавав оцінку доказам, поданим з порушенням строків.

Разом з тим ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді представник ОСОБА_13 не заперечувала, що частину кредиту ОСОБА_1 погашала з особистих коштів з квітня 2020 року.

Представник ОСОБА_1 визнала, що за спільні кошти було сплачено за автомобіль лише 196 000 грн, решту кредиту погасила ОСОБА_1 . Відповідно суд при поділі транспортного засобу має враховувати і зобов`язання ОСОБА_1 по кредиту, які вона виконала за рахунок своїх особистих коштів.

Право одного з подружжя на отримання компенсації за належну йому частку в спільному майні передбачено статтею 71 СК України, а також статтями 364, 370 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 71 СК України передбачено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина шоста статті 71 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, спірний автомобіль було придбано частково за кредитні кошти з терміном погашення кредиту до 7 травня 2024 року. Так, до 15 березня 2020 року ОСОБА_1 разомз першим внеском 100 000 грн. сплатила 196 000 грн, відповідно, з врахуванням того, що автомобіль є неподільною річчю, колегія суддів приходить до висновку, що право власності на спірний автомобіль має бути визнано за ОСОБА_1 , яка зобов`язана компенсувати позивачу не половину вартості автомобіля, а половину від 196 000 грн. з врахуванням кредитних зобов`язань, які виконувала лише відповідачка.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення, щодо поділу майна в натурі, суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону, а тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення основного та зустрічного позову про поділ майна, та про відмову в задоволенні вимог зустрічного позову про визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на майно.

Розподіл судових витрат :

У відповідності до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви 10 510 грн. Судом враховується, що ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні вимог про визнання права особистої приватної власності на майно ( квартира, земельна ділянка. автомобіль) , загальна вартість якого перевищує 3 000 000 грн.З урахуванням, що мінімальний судовий збір за законом, який підлягав сплаті до суду першої інстанції є меншим ніж 1% від вартості половини майна, на яке суд не визнав право особистої власності за відповідачкою, вона зобов`язана компенсувати позивачу увесь сплачений ним судовий збір за подачу позову.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 також не спростувала презумпції спільності майна, скарга задоволена лише в частині розподілу майна в натурі, а тому за подачу апеляційної скарги судовий збір також не компенсується.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 про поділ майна задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя

Визнати за ОСОБА_2 право часткової власності на :

частину однокімнатної квартири АДРЕСА_19 , загальною площею 42.1 м.2;

частину нежитлового приміщення салон краси (перукарня) ) група приміщень №5-407, ( корпус 5) будинку АДРЕСА_11 загальною площею 48.2 м.2

частину земельної ділянки площею 0.15 га. Кадастровий номер :04:005:0147, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка була розділена на дві земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:005:0188 площею 0,0845га та земельну ділянку із кадастровим номером :04:005:0187 площею0,0655 га.

Визнати за ОСОБА_1 право часткової власності на:

частину однокімнатної квартири АДРЕСА_20 загальною площею 42.1 м.2;

частину нежитлового приміщення салон краси (перукарня) група приміщень №5-407, ( корпус 5) будинку АДРЕСА_11 загальною площею 48.2 м.2

частину земельної ділянки площею 0.15 га. Кадастровий номер :04:005:0147, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка була розділена на дві земельні ділянки з кадастровими номерами::04:005:0188 площею 0,0845га та земельну ділянку із кадастровим номером :04:005:0187 площею0,0655 га вільної від забудови

Автомобіль «Nissan X-Trail» 2018 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 .

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини автомобіля - 98 000 грн.

В задоволенні зустрічного позову про визнання права особистої приватної власності на квартиру та земельну ділянку , - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу позовної заяви 10 510 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2024 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська