Справа № 467/972/24
Провадження № 2/467/250/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17.10.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Скорнякової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі. Арбузинка Первомайського району Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 51 657 грн. 23 коп. за період з січня 2019 року по травень 2024 року, та додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини понесених витрат, що складає 7 272 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до виконавчого листа Арбузинського районного суду Миколаївської області №467/912/16-ц відповідач зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Рішення примусово виконується в межах виконавчого провадження №51249190 від 26.05.2016 року. Станом на 05.06.2024 року заборгованість зі сплати аліментів складає 137 116 грн. 16 коп. Розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, за розрахунком позивача складає 51 657 грн. 23 коп. Крім того, зазначила, що відповідач проживає окремо, життям дитини не цікавиться, не сплачує аліменти на утримання дитини, жодної матеріальної чи фінансової допомоги не надає, син повністю перебуває на її утриманні, тому вона вимушена звернутися до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину.

Ухвалою судді від 09.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, у справі призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належно. Від представника позивача, адвоката Дорова А.О. надійшла заява, у якій він просив розглянути справу без його та позивача участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечують.

Відповідач в судове засідання неодноразово не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належно, за адресою реєстрації. Причини неявки суду не повідомив. Заяв та клопотань від нього не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.

Враховуючи, що позивач та її представник не заперечують щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З 03.09.2015 року по 03.05.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що встановлено зі змісту рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03.05.2017 року, яким цей шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці залишене шлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

26.03.2022 року позивачка уклала шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 від 26.03.2022 року, та змінила прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 15.03.2016 року, видане Виконавчим комітетом Рябоконівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області).

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29.04.2016 року з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі виконавчого листа №467/912/16-ц, виданого 12.05.2016 року, 26.05.2016 року відкрите виконавче провадження №51249190 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 05.06.2024 року №64022/8, виконаним державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного МРУЮ (м. Одеса), заборгованість ОСОБА_2 на користь позивачки зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на 01.06.2024 року становить 137 116 грн. 16 коп.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У ст.196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р = (А1 х 1% х Q1) + (А2 х 1% х Q2) +(An х 1% х Qn), де:

р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно наданого позивачкою розрахунку, з яким суд погоджується, неустойка (пеня) за несплату аліментів за період з січня 2019 року по травень 2024 року складає 51 657 грн. 23 коп.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені, що підлягає стягненню з боржника, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів. В даному випадку сума пені не перевищує розміру заборгованості по аліментах.

Враховуючи, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів на утримання дитини, позовні вимоги в частині стягнення з нього пені за таке прострочення є правомірними та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину суд враховує наступне.

Згідно статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До особливих обставин, викладених у статті 185 Сімейного кодексу України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

На підтвердження понесених додаткових витрат позивачем надані квитанції на придбання ліків, одягу, телефона та велосипеда/самоката.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи поточний спір суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ліки, щодо купівлі яких надано чек на суму 644,21 грн., призначалися для лікування дитини, як і немає доказів того, що дитина страждає на тяжку хворобу, яку може бути віднесено до особливої обставини в значенні ст. 185 СК України.

Щодо витрат на придбання товарів, одягу та взуття, то слід вказати, що у відповідності до правового висновку, викладеного Верховним Судом в ухвалі від 30.07.2018 року у справі №522/6424/16-ц, витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття є такими, що не відносяться до додаткових в розумінні статті 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які відповідач сплачує щомісячно.

Витрати позивача на придбання велосипеда-самоката і телефона не можна вважати додатковими витратами, оскільки такі не викликані особливими обставинами, відносяться до загального розвитку дитини, і є не обов`язковими, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Позивач не надала доказів, що такі витрати пов`язані з розвитком певних здібностей дитини чи схильністю її до занять певним видом спорту.

Отже, оскільки суду не надано відомостей, що витрати позивача на купівлю ліків, одягу, телефона, велосипеда пов`язані з виникненням особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на дитину в розумінні статті 185 Сімейного кодексу України, позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у частині стягнення пені в розмірі 51 657 грн. 23 коп.

Відповідно до положення п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.4,11,12,81,89,90,264-268,293,315,317 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з січня 2019 року по травень 2024 року у розмірі 51 657 (п`ятдесят одна тисяча шістсот п`ятдесят) гривень 23 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Арбузинським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене іншими учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О.Догарєва