Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3515/24
Провадження №: 2/332/1957/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді - Завіновської А.П., при секретарі судового засідання - Мовчан К.М., розглянувши у судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою поданою адвокатом Мухіною Людмилою Сергіївною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

встановив:

14.06.2024 р. до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява адвоката Мухіної Людмили Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, яка обґрунтована наступним.

ОСОБА_1 є особою, непрацездатною за віком - 75 років. ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, яка постійно проживає в Україні, що підтверджується посвідкою на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії НОМЕР_1 , виданою ВГІРФО ГУМВС України в Запорізькій області 13 жовтня 2011 року.

На теперішній час ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю донькою ОСОБА_2 Будинок, в якому вони мешкають, належить ОСОБА_5 , чоловіку доньки, на праві приватної власності. В зазначений будинок ОСОБА_1 вселилася одразу після його придбання зі згоди доньки та її чоловіка. Поки позивач була працездатною та отримувала пенсію, як громадянка росії в розмірі приблизно 8000-9000 гривень, конфліктів щодо її проживання в будинку не було. Після повномасштабного вторгнення російських військ в Україну в лютому 2022 року російський «Сбербанк», через який ОСОБА_1 отримувала пенсію, припинив свою діяльність в Україні. Отримувати пенсію стало неможливим. У зв`язку з цим, з боку доньки стали надходити претензії щодо фактичного перебування матері на її утриманні, не участі у витратах по утриманню будинку, сплаті комунальних послуг.

За відсутності доходів ОСОБА_1 , не може брати участь у таких витратах. Більше того, вона немає коштів для існування, харчується з городу, який власноруч обробляє. Крім того, в силу свого віку вона має проблеми зі здоров`ям, перенесла тяжку операцію, потребує витрат на придбання ліків та засобів реабілітації, що підтверджується висновком КНП «Міська лікарня № 3 Запорізької міської ради» № 303 від 20.05.2024 року про необхідність забезпечення особи з обмеженням повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації.

ОСОБА_1 в шлюбі не перебуває. Крім доньки ОСОБА_2 , має ще двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на протязі останніх 15 років проживає в росії і не є громадянином України.

Донька ОСОБА_3 є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію по інвалідності. Тим не менше вона добровільно надає ОСОБА_1 допомогу по змозі, продуктами харчування, одягом тощо. Отримати будь-яку допомогу від сина, який проживає в росії, у зв`язку з військовими діями натепер неможливо.

З огляду на вказане, представник позивачки - адвокат Мухіна Л.С., у позові просила стягнути з ОСОБА_2 на користь непрацездатної матері ОСОБА_1 аліменти на утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 гривень щомісячно.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2024 року у вказаній справі відкрито провадження і її призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 10 год. 00 хв. 06.08.2024 року. В подальшому судове засідання було відкладено на 10 год. 30 хв. 27.08.2024 р., 11 год. 30 хв. 12.09.2024 р. та 10 год. 30 хв. 10.10.2024 року.

01.08.2024 року відповідачка ОСОБА_2 , подала відзив на позовну заяву, в якому зазначала наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, отримувала пенсію у розмірі 8000-9000 гривень щомісячно, що значно більше ніж прожитковий мінімум в Україні. При цьому, проживаючи у будинку її чоловіка, жодного разу не допомагала в його утриманні, хоча користується всіма комунальними послугами. Не надала доказів того, що не отримує пенсію, як то і доказів, що вона має стійкі проблеми зі здоров`ям, на які необхідно витрачати кошти.

Крім того, ОСОБА_1 , має у власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яку згідно заповіту від 17.11.2021 року, заповіла третій особі - сину ОСОБА_4 та невістці ОСОБА_6 . Отже, має у власності житло, у якому має можливість проживати та отримувати в російській федерації пенсію.

Також вказувала, що вона дійсно зареєстрована як ФОП, однак доходу від зайняття підприємницькою діяльністю, ледве вистачає на сплату ЄСВ. Інших прибутків вона не має. Щодо права власності на квартиру АДРЕСА_3 , зазначала, що вона є власником 1/5 частини квартири, яка не використовується нею ані для ведення підприємницької діяльності, ані для здачі в оренду, отже будь-якого доходу від неї вона не має.

Окрім цього, посилалася на те, що також має проблеми зі здоров`ям, а вимоги ОСОБА_1 про стягнення з неї аліментів ще й в розмірі, який значно перевищує прожитковий мінімум, такими що не підлягають задоволенню.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, просила у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 36-41).

12.08.2024 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , подала письмові пояснення, в яких вказувала наступне.

Вона є донькою ОСОБА_1 , остання та ОСОБА_2 , проживають разом майже 20 років за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, вона проживає неподалік, у домоволодінні, за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше доглядала свого батька, який помер у 2017 році. В 2019 році перенесла операцію у зв`язку із онкологічним захворюванням та є інвалідом ІІІ групи. Отже, вона сама є особою з інвалідністю, і належить до категорії непрацездатних громадян, потребує постійного достатньо дорогого підтримуючого та профілактичного лікування. Водночас, незважаючи на це, вона регулярно протягом життя надавала та продовжує надавати допомогу своїй непрацездатній матері ОСОБА_1 , а тому просила врахувати при вирішенні справи її пояснення та вимоги ч. 1 ст. 202 та ч. 2 ст. 205 СК України (а.с. 62-66).

22.08.2024 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому зазначала, що за відсутності правовідносин з надання правової допомоги між Україною та російською федерацією, вона не має можливості надати суду докази неотримання пенсії.

Крім того, з травня 2024 року її поставлено на облік в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради і призначено тимчасово на період з 01.05.2024 року по 31.10.2024 року державну соціальну допомогу в розмірі 2 361, 00 грн. Цих коштів недостатньо для забезпечення нормального рівня життя, оплати частини комунальних послуг, пов`язаних з проживанням у будинку та необхідного лікування. Крім того, вказувала, що на теперішній час продовжує перебувати на обліку як онкохвора, а також в неї діагностовано цілий ряд інших хвороб.

Окрім зазначеного вказувала, що будинок по АДРЕСА_1 було придбано в тому числі і за рахунок її коштів, отриманих від продажу житла в м. Баксан Кабардино-Балкарської Республіки при переїзді до України. Вона під час наявності у неї доходу систематично надавала кошти на оплату комунальних послуг особисто доньці ОСОБА_2 . Саме внаслідок втрати можливості сплачувати за комунальні послуги і виник конфлікт між нею та донькою. При цьому, факт наявності квартири в російській федерації не може бути прийнято до уваги, оскільки зазначена квартира та пенсія знаходяться в країні, з якою на теперішній час Україна перебуває у стані війни. Вона, разом з доньками, проживає в Україні фактично з 2002 року, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є її постійним місцем проживання, і вона не має бажання переїжджати до країни-агресора.

Також зазначала, що з наданих ОСОБА_2 медичних документів не вбачається наявність у останньої якихось серйозних проблем зі здоров`ям, а візити до лікарів та направлення на здачу аналізів датовані 23.07.2024 року, тобто після отримання нею копії позовної заяви (а.с.92-95).

В дане судове засідання учасники справи не з`явились були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Крім того, позивачка та її представник, відповідачка та третя особа ОСОБА_3 , звернулися до суду із заявами про розгляду справи без їх участі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211, п. 2 ч. 3 223 ЦПК України, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи у відсутність учасників справи та прийняти рішення на підставі наявних матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

В судовому засіданні 27.08.2024 року представник позивачки - адвокат Мухіна Л.С., позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити, з підстав наведених у ньому.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні 27.08.2024 року проти задоволення позовної заяви заперечувала, просила у позові відмовити з підстав наведених у її відзиві. Крім того, зазначала, що після повномасштабного вторгнення російських військ в Україну проживати в одному будинку з матір`ю стало неможливо, оскільки остання постійно висловлюється на її адресу та її чоловіка образливими словами. Також зазначала, що дійсно є фізично собою-підприємцем і займається продажом продуктів у невеличкому кіоску, а тому доходів фактично немає, сама живе за рахунок заробітної плати чоловіка, який наразі є військовослужбовцем за мобілізацією. Стосовно необхідності коштів для придбання позивачкою ліків зазначала, що фактично усі ліки надаються останній державою безоплатно.

Позивачка ОСОБА_1 , яка в судовому засіданні 27.08.2024 року була допитана в якості свідка, повідомила, що у 2002 році вона з російської федерації переїхала в Україну і стала проживати з донькою та її сім`єю. Поки вона була працездатною та отримувала пенсію проблем з донькою не було, а коли вона перестала отримувати пенсію, донька почала її виганяти з будинку.

Повернутись до росії в неї не має можливості та коштів, як зокрема і житла, оскільки в ньому проживає її син з невісткою. При цьому, будинок по АДРЕСА_1 було придбано в тому числі і за рахунок її коштів, отриманих від продажу житла в м. Баксан Кабардино-Балкарської Республіки при переїзді до України.

На даний час вона проживає за рахунок городу, який власноруч вирощує та соціальної виплати призначеної їй Україною. Враховуючи її вік та стан здоров`я потребує постійного медичного супроводу та придбання ліків, на що відповідно потрібні певні кошти, які в неї відсутні. Отже, оскільки син їй наразі матеріально допомогти не може, а інша донька - ОСОБА_3 , і сама потребує допомоги, оскільки є інвалідом, донька ОСОБА_2 , за станом здоров`я та матеріальним становищем має можливість надавати їй допомогу.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, яка постійно проживає в Україні, що підтверджується посвідкою на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії НОМЕР_1 , виданою ВГІРФО ГУМВС України в Запорізькій області 13 жовтня 2011 року, та є особою, непрацездатною за віком - 75 років (а.с. 6).

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 (до укладення шлюбу - ОСОБА_7 ) ОСОБА_3 (до укладення шлюбу - ОСОБА_7 ), ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про народження, а також копіями свідоцтва про укладення шлюбу, згідно до яких відповідачкою та третьою собою було змінені прізвища (а.с. 8, 9, 16, 69, 70).

Виходячи з листа Відділу обслуговування громадян № 3 управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_1 не перебуває на обліку та не отримує пенсію (а.с. 98).

З довідок Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради від 03.06.2024 № 04.09-06/956 та 09.08.2024 № 04.09-06/1364 вбачається, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку і отримує в управлінні соціальної підтримки населення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, з 01.05.2024 по 31.10.2024 року у розмірі 2 361 грн., щомісячно (а.с. 99).

Відповідно до виписки з історії хвороби № 5073, ОСОБА_1 має онкологічне захворювання та потребує забезпечення допоміжними засобами реабілітації, згідно до висновку № 302 (а.с. 13, 14).

Також в матеріалах справи містяться медичні документи (виписки, висновки), які свідчать про наявність у ОСОБА_1 хронічних захворювань та чеки, що підтверджують придбання останньою відповідних медикаментів (а.с. 100-110).

Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.06.2024 року ОСОБА_5 (чоловіку відповідачки) належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

З довідки наданої Пенсійним фондом України вбачається, що ОСОБА_2 доходів не має, про що також свідчить виписка з Державного реєстру фізичних-осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 11.09.2024, згідно до якої за період з 1 кварталу 2024 року по 2 квартал 2024 року інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, відсутня (а.с. 43).

Інша дочка позивачки - третя особа у справі: ОСОБА_3 , внаслідок онкологічного захворювання, є інвалідом ІІІ групи (а.с. 72, 74, 75).

Згідно з довідкою про доходи № 3509 5951 9298 1570 ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2 361 грн. (а.с. 73).

Син позивачки - третя особа у справі: ОСОБА_4 є громадянином російської федерації (а.с. 16).

Відповідно до заповіту складеного ОСОБА_1 , остання заповідала належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , своєму сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та невістці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 44).

Також позивачкою на підтвердження своїх доводів про участь у придбанні будинку по АДРЕСА_1 , надано копію договору купівлі-продажу квартири в м. Баксан Кабардино-Балкарської Республіки (а.с. 111-113).

Аналізуючи наведені докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу (ч. 1 ст.172 СК).

У відповідності до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх дітей утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 212/1055/18-ц).

Виходячи з положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами є, зокрема особи, які досягли встановленого Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком.

Статтею 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» встановлено, що діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. З дітей, які ухиляються від виконання цих обов`язків, на підставі судового рішення утримуються аліменти у розмірі, передбаченому на аліментні виплати батьків дітям.

Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

За приписами ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьківне зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану.

Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в України» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який триває донині.

Постановою правління Національного банку України № 18 від 24 лютого 2022 року зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів держави, що здійснила збройну агресію проти України (п. 15 постанови).

Рішенням Правління Національного банку України відкликано банківську ліцензію та ліквідовано Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк», власником якого є «Сбєрбанк росії» (а.с. 97).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 188-р від 26 лютого 2022 року «про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» з 00 год. 00 хв. 28 лютого 2022 року тимчасово закриті пункти пропуску на кордоні з росією.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю та донькою.

Позивачка ОСОБА_1 , 1949 року народження, тобто за віком є непрацездатною особою, є громадянкою російської федерації та у зв`язку з припиненням на території України діяльності «Сбєрбанку росії», пенсію не отримує. З травня 2024 року отримує тимчасово соціальну допомогу в розмірі 2 361 грн., та страждає рядом захворювань, внаслідок чого потребує лікування та догляду, а тому потребує матеріальної допомоги від своєї повнолітньої доньки.

Розглядаючи доводи ОСОБА_2 про те, що позивачка має житло в росії, а тому може виїхати на проживання до росії і отримувати пенсію, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що позивачка тривалий час проживає в Україні, наміру повертатися до росії не має, як то на даний час і такої об`єктивної можливості. Крім того, виходячи з наданих позивачкою доказів, остання також здійснила певний внесок у придбання житла, в якому проживає родини відповідачки, а тому посилання на вказані обставини, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, суд вважає недоречними.

Отже, судом встановлені усі наявні підстави для присудження ОСОБА_1 , аліментів з її повнолітньої доньки - ОСОБА_2 .

При цьому, учасниками справи не зазначалось та судом не встановлено обставин, які б свідчили про необхідність застосування положень ч. 1 ст. 204 СК України, у даній справі.

Водночас визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки, суд враховує, що остання є працездатною особою. Разом з тим, хоча і є фізичною особою - підприємцем але прибутку фактично не отримує, виходячи з наданих нею довідок з пенсійного фонду та податкової служби, що свідчить про її незадовільний матеріальний стан, її дані про стан здоров`я, яке також потребує спостереження медиків, наявність отримання позивачкою соціальної допомоги від держави та допомоги від іншої дочки - ОСОБА_3 (третя особа), та вважає достатньою, справедливою та розумною сумою аліментів в твердій грошовій сумі, в розмірі 2 500 гривень, щомісячно.

При цьому, суд враховує, що потреба позивачки в матеріальній допомозі зумовлена надзвичайними обставинами, що виникли внаслідок військової агресії російської федерації проти України, а тому така потреба є тимчасовою.

З огляду на вказані обставини, аліменти підлягають стягненню до закінчення строку, на який введено воєнний стан в України, тобто до часу відновлення можливості одержувати позивачкою пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, с уд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову, з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір в розмірі 504, 65 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 202, 205 СК України, 12, 13, 81, 128, 211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позовну заяву подану адвокатом Мухіною Людмилою Сергіївною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 14.06.2024 року і до закінчення строку, на який введено воєнний стан в Україні.

Допустити негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави судовий збір в розмірі 504, 65 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_4 , рнкопп НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Мухіна Людмила Сергіївна, адреса: 69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 145-в, офіс 20, рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 15 жовтня 2024 року.

Суддя: А.П. Завіновська