Справа № 682/1237/24
Провадження № 2/682/517/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року

Славутський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мотонок Т.Я.,

за участю секретаря Мелашенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута цивільну справу № 682/1237/24 за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник адвокат Огойко Андрій Анатолійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Селянське (фермерське) господарство «ЛАН», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Крупецька сільська рада, про визнання відсутнім права оренди, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

01.05.2024 до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області надійшов позов ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник адвокат Огойко А.А., до ТОВ «АКРІС АГРО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Селянське (фермерське) господарство «ЛАН», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Крупецька сільська рада, про визнання відсутнім права оренди, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування поданого позову вказано, що ОСОБА_3 , як спадкоємцю за законом після смерті її матері ОСОБА_4 , на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :05:013:0073, площею 1,2643 га, із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (до проведення адміністративної реформи Лисиченської сільської ради Славутського району Хмельницької області) відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 квітня 2015 року.

Позивачу відомо, що її мати за життя передавала у тимчасове користування свою земельну частку (пай) різним орендарям на короткі строки, без укладення будь-яких правочинів, на умові виплати орендної плати у натуральній формі. Перед смертю матері дана земельна частка (пай) перебувала у тимчасовому користуванні у ТОВ «Інсеко Агро» на зазначених умовах, де Позивач отримувала за матір орендну плату у натуральній формі. Після смерті матері, Позивачу припинили виплачувати орендну плату з підстав не укладення матір?ю будь-яких правочинів з приводу користування даною земельною часткою (паєм) та смерті останньої.

В подальшому, оформивши у належний спосіб свої спадкові права на вказану земельну частку (пай), виділивши її в натурі (на місцевості) та зареєструвавши за собою право власності, Позивач передала вказану земельну ділянку у користування Селянському (фермерському) господарству «ЛАН», уклавши з ним 10 грудня 2020 року договір оренди вказаної земельної ділянки.

Разом з тим, під час розгляду цивільної справи № 682/1914/21 за позовом ТОВ «АКРІС АГРО» до Селянського (фермерського) господарства «ЛАН», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі, Позивач дізналася, що ТОВ «АКРІС АГРО», нібито 23 лютого 2015 року уклало з нею договір оренди земельної частки (паю), яка в подальшому була виділена нею в натурі. З цього приводу Позивач однозначно та беззаперечно заявляє, що будь-яких пропозицій щодо укладення означеного договору (правочину) вона від Відповідача не отримувала, про даний договір (правочин) вона дізналася виключно під час розгляду вищевказаної цивільної справи, копію примірника вказаного договору (правочину) отримала разом з матеріалами позовної заяви. Орендну плату за користування означеною земельною ділянкою Позивач отримувала виключно від Селянського (фермерського) господарства «ЛАН».

Оскільки на сьогодні існує зареєстроване за договором оренди земельної частки (паю) від 23 лютого 2015 року речове право (право оренди), який укладений без участі та згоди і власника, відносно майна особи, дієздатність якої була припинена в момент її смерті, то такі обставини позбавляють Позивача можливості вільно розпоряджатися та користуватися її земельною ділянкою.

Позивач та її представник зазначають, що оскільки з моменту смерті фізична особа перестає бути учасником будь-яких правовідносин та її цивільна правоздатність припиняється, то ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не могла бути стороною оспорюваного правочину, а укладені правочини від її імені стосовно належного їй майна до моменту належного оформлення спадкових прав на дане майно є недійсними, права та обов`язки за такими правочинами особою не набуті, а правовідносини за ними не виникли.

За таких обставин позивач та її представник звернулись до суду та просили: визнати відсутнім право оренди земельної частки (паю), право власності на яку підтверджене сертифікатом серії ХМ № 0102466 від 28 лютого 1997 року, зареєстроване за ТОВ «АКРІС АГРО», реєстрація якого була проведена Лисиченською сільською радою Славутського району Хмельницької області (після проведення адміністративної реформи Крупецька сільська рада) 02 червня 2015 року, про що був зроблений відповідний запис у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельної частки (паїв) Лисиченської сільської ради за № 38; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :05:013:0073, площею 1,2643 га, із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (до проведення адміністративної реформи Лисиченської сільської ради Славутського району Хмельницької області), зобов?язавши ТОВ «АКРІС АГРО» не чинити перешкод у користуванні вказаною земельною ділянкою та заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО» проведення на ній будь-яких сільськогосподарських робіт без укладення з ОСОБА_3 договорів користування вказаною земельною ділянкою; стягнути з ТОВ «АКРІС АГРО» понесені судові витрати.

03.05.2024 за клопотанням позивача ОСОБА_3 та її представника, адвоката Огойко А.А., у даній справі застосовано заходи забезпечення позову шляхом: заборони ТОВ «АКРІС АГРО» укладати та розривати будь-які договори (правочини) щодо нерухомого майна земельної ділянки, кадастровий номер :05:013:0073, площею 1,2643 га, із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (до проведення адміністративної реформи Лисиченської сільської ради Славутського району Хмельницької області), що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , жительці с. Лисиче Шепетівського району Хмельницької області; та заборонено державним реєстраторам Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області та іншим особам, наділеним функціями державних реєстраторів вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна земельної ділянки, кадастровий номер :05:013:0073, площею 1,2643 га, із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (до проведення адміністративної реформи Лисиченської сільської ради Славутського району Хмельницької області), що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , жительці с. Лисиче Шепетівського району Хмельницької області.

Ухвалою суду від 06.05.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.05.2024 о 14 год. 20 хв.

22.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ТОВ «АКРІС АГРО» Лук`янчука С.М., в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 . Представник відповідача вказував, що 23.02.2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ«АКРІС АГРО» було укладено договір оренди земельної частки (паю). 23.02.2015 року ОСОБА_3 та ТОВ «АКРІС АГРО» підписано акт приймання передачі земельної частки (паю) до вищевказаного договору оренди. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 270694045 відповідачу стало відомо, що 24.01.2020 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:013:0073, площею 1,2643. Позивач не повідомляла ТОВ «АКРІС АГРО» про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки на основі земельної частки (паю) та про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером. Відповідно до п. 3 Договору, у випадку виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), державної реєстрації права Орендодавця на земельну ділянку і отримання ним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, Орендар має переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки. ОСОБА_3 , всупереч умовам договору та розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» 15.12.2020 року уклала договір оренди землі, об`єктом якого є вищезгадана земельна ділянка з іншим суб`єктом господарювання СФГ «ЛАН». Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2022 року по справі № 682/1914/21 визнано недійсним договір оренди землі від 10.12.2020 (щодо земельної ділянки кадастровий номер: :05:013:0073, площею 1,2643 га), укладений між ОСОБА_3 та СФГ «ЛАН». Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року по справі № 682/1914/21 вищезгадане рішення в частині визнання договору оренди землі недійсним залишено без змін та встановлено наступні обставини: «Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції правильно встановив, що договір оренди земельної частки (паю), укладений 23.02.2015 між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО» не припинив своєї дії, його умови обов`язкові для ОСОБА_3 , яка є власником виділеної на основі земельної частки (паю) земельної ділянки кадастровий номер :05:013:0073. Таким чином, договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:013:0073 між ОСОБА_3 та СФГ «Лан» від 10.12.2020, укладений під час дії іншого договору оренди земельної частки (паю) між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС АГРО». Відповідно, укладення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:013:0073 між ОСОБА_3 та СФГ «ЛАН» в період дії іншого договору, суперечить частині 1 ст. 95 ЗК України, ст. 25, 27 Закону України «Про оренду землі» та порушує права орендаря. Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач ОСОБА_3 лише 24.12.2019 стала власницею права на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серії ХМ №0102466, виданого Славутською районною державною адміністрацією 28.02.1997 і тільки 24.12.2019 мала право укласти договір оренди земельної частки (паю) є безпідставними, оскільки ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (в даному випадку спадщина відкрилась 16.02.2010).» Таким чином, доводи Позивача щодо необізнаності про наявність договору оренди земельної частки (паю) не відповідають дійсності, адже Позивач підписувала договір та отримувала протягом тривалого часу орендну плату (виконувала договір). Крім того, перед укладенням договору оренди земельної частки (паю) Позивач власноручно підписала заяву (згоду) щодо персональних даних від 23.02.2015 року, власноруч завірила копії паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, сертифікату на право на земельну частку (пай). Позивач зверталась з аналогічним позовом до суду. В справі № 682/1286/23 судом призначена судово-почеркознавчу експертизу, за результатами якої встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Орендодавець» у договорі оренди земельної частки (паю), право власності на яку підтверджено сертифікатом серії ХМ № 0102466, укладеним між ТОВ «АКРІС АГРО» і ОСОБА_3 , 23 лютого 2015 року, виконано самою ОСОБА_3 . Щодо позовної вимоги Позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :05:013:0073, зобов`язавши ТОВ «АКРІС АГРО» не чинити перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою та заборонити ТОВ «АКРІС АГРО» проведення будь яких сільськогосподарських робіт без укладення з Позивачем договорів користування вказаною земельною ділянкою, представник відповідача зазначає, що особа, яка виділила в натурі земельну ділянку зобов`язана переукласти договір оренди землі з орендарем за договором оренди земельної частки (паю), до переукладення такого договору чинним для сторін є договір оренди земельної частки паю. Отже вимога про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою та заборонити ТОВ «АКРІС АГРО» проведення будь яких сільськогосподарських робіт прямо суперечить умовам договору оренди земельної частки (паю) та нормам чинного законодавства.

29.05.2024 підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на 26.06.2024.

26.06.2024 представник відповідача ОСОБА_5 надав свої пояснення стосовно спору, заперечуючи проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

В подальшому 26.06.2024 у розгляді справи оголошено перерву.

18.07.2024 судом постановлено ухвалу про повернення до стадії підготовчого судового провадження у зв"язку з долученням додаткових доказів та призначено підготовче судове засідання на 09.09.2024.

09.09.2024 підготовче судове засідання у справі закрито та призначено судовий розгляд справи на 03.10.2024.

03.10.2024 розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою представника відповідача до суду.

11.10.2024 в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 поданий позов підтримав. Додатково вказав, що на момент укладення договору оренди ОСОБА_3 ще не оформила свої спадкові права, а отже не мала права передавати спірну земельну ділянку в оренду. Вважає, що визнання відсутнім права оренди є належним способом захисту з огляду на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 29.11.2023 у справі № 513/879/19.

Представник СФГ «ЛАН» Плакса В.А. в судовому засіданні повністю підтримав думку представника позивача та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився та про причини неявки не повідомив.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном».

Відповідно до статті 316 ЦК України, право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Правомочність власника в його праві володіти, користуватися й розпоряджатися майном у межах, встановлених законом (випливає зі статті 317 ЦК України). Право користування є одним з видів речових прав на чуже майно (стаття 395 ЦК України).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до положення ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.04.2015, ОСОБА_3 набула в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності спілки селянських господарств «Дружба» с. Лисиче Славутського району Хмельницької області, розміром 2,68 умовних кадастрових гектара, без визначення цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої за законом був її чоловік ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0102466, виданого Славутською районною державною адміністрацією 28.02.1997 (а.с. 7, 11).

Відповідно до інформаційної довідки № 270694045 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.01.2020 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:013:0073, площею 1,2643 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яку було виділено в натурі (на місцевості), та яка є предметом договору оренди земельної частки (паю), укладеного 23.02.2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Акріс Агро».

Предметом вказаного договору є земельна частка (пай) у розмірі 2,68 умовних кадастрових гектара, яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом на території Лисиченської сільської ради Славутського району Хмельницької області, строком на 10 років (а.с. 9-10).

Відповідно до п. 2.3 Договору оренди, сторони дійшли згоди, що орендар має переважне право на укладення договору оренди земельної частки (паю) у разі отримання на підставі земельної частки (паю) свідоцтва про право власності (виділення в натурі земельної ділянки) на земельну ділянку, а даний договір до цього моменту є чинним для обох сторін. Орендар має переважне право на оренду земельної ділянки після виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на строк, що обумовлений у цьому договорі, або, за погодженням сторін, на інший строк.

Згідно п. 4 Договору, даний Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та, якщо вона можлива, здійснення державної реєстрації.

На думку суду, на дату укладення договору оренди сторонами досягнуто було згоди щодо всіх істотних умов договору оренди, що засвідчено підписами сторін. З урахуванням наведених вище норм закону, право оренди виникає з моменту державної реєстрації такого права, однак, при цьому сам договір набуває чинності з дати його укладення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.11.2022 у справі № 682/1914/21 за позовом ТОВ «Акріс Агро» до Селянського (фермерського) господарства «Лан», ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_3 після реєстрації за нею 24.01.2020 року права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :05:013:0073) 15.12.2020 уклала з відповідачем СФГ «Лан» наступний договір оренди землі щодо вказаної земельної ділянки, яка одночасно є предметом договору оренди земельної частки (паю), укладеного 23.02.2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Акріс Агро», тобто первісного договору оренди та в межах строків його дії.

Вказаним рішенням встановлено, що договір оренди земельної частки (паю), укладений 23.02.2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Акріс Агро», є чинний та питання про його дострокове припинення може бути вирішено лише за взаємною згодою сторін, обставин, які могли б бути підставою для його припинення відповідачем ОСОБА_3 в односторонньому порядку судом не встановлено. Крім того, одночасне існування двох договорів оренди одної земельної ділянки та їх державна реєстрація суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна».

За результатами апеляційного оскарження рішення суду від 22.11.2022 Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року по справі № 682/1914/21 зазначене рішення в частині визнання договору оренди землі недійсним залишено без змін.

Апеляційний суд погодився із позицією суду першої інстанції та встановив, що «договір оренди земельної частки (паю), укладений 23.02.2015 між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро» не припинив своєї дії, його умови обов`язкові для ОСОБА_3 , яка є власником виділеної на основі земельної частки (паю) земельної ділянки кадастровий номер :05:013:0073. Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач ОСОБА_3 лише 24.12.2019 стала власницею права на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серії ХМ №0102466, виданого Славутською районною державною адміністрацією 28.02.1997 і тільки 24.12.2019 мала право укласти договір оренди земельної частки (паю) є безпідставними, оскільки ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (в даному випадку спадщина відкрилась 16.02.2010)».

Таким чином, із вказаних судових рішень слідує, що договір оренди від 23.02.2015 є укладеним, всупереч посиланню сторони позивача на зворотнє, а отже даними рішення підтверджено право позивача передати земельну частку (пай) в оренду та, відповідно, право відповідача бути орендарем за договором.

З висновку експерта № 3001/3002/23-26 від 05.02.2024 року слідує, що підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Орендодавець» у договорі оренди земельної частки (паю), право власності на яку підтверджено сертифікатом серії ХМ № 0102466, укладеним між ТОВ «Акріс Агро» і ОСОБА_3 , 23 лютого 2015 року, виконано самою ОСОБА_3 .

Таким чином, договір оренди із ТОВ «Акріс Агро» був підписаний ОСОБА_3 із її власного волевиявлення, 23.02.2015 року позивачем ОСОБА_3 та ТОВ «Акріс Агро» підписано акт приймання-передачі земельної частки (паю) до вказаного договору оренди, відомостями про виплату готівки підтверджується факт виконання цього договору зі сторони ОСОБА_3 .

Долучені до справи інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно наявності у власності позивача ОСОБА_3 інших земельних ділянок не спростовують факту отримання ОСОБА_3 орендної плати саме за спірною земельною ділянкою (а.с. 133-134, 135-136).

Щодо посилання сторони позивача на Постанову Великої Палати Верховного суду від 29.11.2023 у справі № 513/879/19, суд звертає увагу на таке.

Так, згідно висновків, на які посилається позивач та його представник, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.

Тому, на думку сторони позивача, оскільки 02 червня 2015 року, відповідно до Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119, оспорюваний правочин було зареєстровано у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельної частки (паїв) Лисиченської сільської ради за № 38, то необхідно визнати відсутнім право оренди земельної частки (паю), зареєстроване за ТОВ «АКРІС АГРО».

Разом із тим, зазначені висновки Верховного суду не можуть бути застосовані у даній справі, оскільки предметом розгляду була вимога орендодавця про визнання протиправною та скасування рішення про державну реєстрацію щодо продовження права оренди за додатковою угодою, а не за первісним договором оренди, виконання якого сторонами не заперечувалось. Окрім того, у даній справі сторона позивача посилається на відсутність у позивача права передавати земельну ділянку в оренду на момент підписання та в подальшому реєстрації договору оренди у зв`язку із неоформленням нею своїх спадкових прав. Таким чином, правовідносини у справі № 513/879/19 не є аналогічними із правовідносинами, що склались між сторонами у справі № 682/1237/24.

Однак, необхідно погодитись із позицією Верховного суду у справі 513/879/19 про те, що За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Так, у провадженні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області перебували цивільні справи, учасниками яких є ті ж сторони, що і у даній справі, стосовно того ж предмету спору, однак змінювались лише підстави позову, та способи захисту, про що свідчить, зокрема, посилання на наведені вище рішення місцевого загального та апеляційного судів, що є зловживанням правом на звернення до суду.

Варто звернути увагу також на те, що ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» дійсно передбачено, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою, а ч. 5 ст. 116 ЗК України передбачає правило неможливості передачі користування земельної ділянки без припинення права попереднього користування, в тому числі і орендаря.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року по справі № 610/1030/18 зазначила, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі», орендарем забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом прав власності на земельну ділянку відповідно до закону.

За змістом ч 2 та п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом-визнання угоди недійсною.

В той же час слід зазначити, що здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Разом з тим частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, у порядку цивільного судочинства підлягають захисту лише порушені права. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

За результатами розгляду справи позивачем не доведено належним чином підстав для визнання відсутнім права оренди земельної ділянки за спірним договором оренди, оскільки постановою суду апеляційної інстанції встановлено, що спадщина належала ОСОБА_3 з моменту її відкриття. Окрім того, позивачем не підтверджено створення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою. Між сторонами продовжує існувати договір оренди, дію якого підтверджено попередніми рішеннями суду, зокрема, і апеляційної інстанції.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 12, 81, 263- 265, 352-355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.10.2024.

Суддя Мотонок Т. Я.