Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/3262/24
Провадження № 2-о/650/112/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року смт. Велика Олександрівка

Великоолександрівський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого - судді Хомик І.І.

за участі секретаря судового засідання - Ткаченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Олександрівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бериславський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту постійного проживання особи на території України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Великоолександрівського районного суду Херсонської області із заявою про встановлення факту постійного проживання особи на території України, заінтересовані особи: Бериславський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області обґрунтовуючи її тим, що ОСОБА_1 через свої життєві обставини, а саме тривалого часу перебування у закладах відбування покарання за вироками декількох судів, не має паспорта громадянина України.

Коли заявник звернувся до Бериславського PC УДМС України в Херсонській області з приводу видачі паспорта, то отримав лише довідку із зазначенням того, що особу заявника встановлено, однак не встановлено належність до громадянства будь-якої держави, в зв`язку з чим заявник змушений звернутися до суду з даною заявою.

Заявник у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги, викладені в заяві просить задовольнити.

Заінтересована особа: Бериславський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Херсонській області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення вимог заяви.

Представник заінтересованої особи: Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмові пояснення вказавши, що 18.10.2017 року до Бериславського відділу УДМС у Херсонській області звернувся ОСОБА_1 з питання втрати паспорта. Згідно поданої заяви від 18.10.2017 року зазначив, що паспорт громадянина колишнього СРСР втратив приблизно у 2000 році при невідомих обставинах, паспортом громадянина України документований ніколи не був. Згідно копії заяви про видачу паспорта (форма 1) ОСОБА_1 12.03.1980 року був документований Летичівським РВВС у Хмельницькій області паспортом громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_1 .

За результатами розгляду вказаної заяви про втрату паспорта працівниками Бериславського відділу УДМС у Херсонській області прийнято рішення про тимчасову відмову в оформленні паспорта громадянина України замість втраченого та видано довідку № 4698 про встановлення особи, але не встановлено належність до громадянства України.

Відповідно до п. 7 Порядку № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема, осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

У даному випадку, ОСОБА_1 підпадає під таку категорію осіб, оскільки згідно копії довідки виданої ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» від 02.07.2021 № 19 про те, що ОСОБА_1 відбував покарання у вигляді позбавлення волі з 10.03.1988 по 19.08.1992 року.

Вищевказана норма не вимагає від осіб, які станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі на території України рішення суду про встановлення факту проживання на території України саме станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року, натомість таким особам потрібно надати документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили.

Враховуючи положення п. 7 та п. 13 Порядку № 215/2001, ОСОБА_1 для проходження процедури встановлення належності до громадянства України відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» повинен надати документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили, а не рішення про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Просить суд взяти до уваги письмові пояснення представника Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків.

За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З вказаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Належність до громадянства та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. При цьому, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Як встановлено судом ОСОБА_1 , уродженець с. Пашуки, Славутського району Хмельницької області, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в зв`язку з чим тривалий час перебував у закладах відбування покарання за вироками судів, паспорт громадянина колишнього СРСР ним було втрачено. Паспорт громадянина України ОСОБА_1 не отримував.

Бериславським PC УДМС України в Херсонській області видано довідку із зазначенням того, що особу заявника встановлено, однак не встановлено належність до громадянства будь-якої держави.

Згідно довідки № 19 від 02.07.2021 року, ОСОБА_1 , дійсно відбував покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58) у період час з 10.03.1988 року по 19.08.1992 рік. 19.08.1992 року вибув для подальшого відбування покарання у державну установу «Райківепька виправна колонія» (№ 78), звідки був звільнений 16.12.1995 року та вибув на постійне місце проживання у с. Кам`янське Мелітопольського району Запорізької області.

У подальшому ОСОБА_1 з 18.03.1997 року відбував покарання по 18.03.2003 року у державній установі «Ладижинська виправна колонія (№ 39)» на підставі вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 05.06.1997 року.

Вироком Бериславського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 було засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до п`яти років позбавлення волі та звільнення від відбування покарання відповідно до ст.75 КК України з іспитовим строком три роки.

Вироком Бериславського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 було засуджено за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі та звільнення від відбування покарання відповідно до ст.75 КК України з іспитовим строком три роки.

Згідно довідки № 168 від 20.02.2024 року та № 93 від 20.02.2024 року ОСОБА_1 проживав без реєстрації у с. Чайкине, Бериславського району Херсонської області та с. Високе, Бериславського району Херсонської області, де і проживає до цього часу.

Відповідно до ЗУ «Про громадянство України» та Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 встановлення належності до громадянства України стосується зокрема осіб, які за станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього УРСР і до набрання вироком законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання ОСОБА_1 на території України до 24 серпня 1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись 10, 12, 81, 263, 264, 265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 9 Закону України «Про громадянство України», суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бериславський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту постійного проживання особи на території України.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пашуки, Славутського району Хмельницької області на території України станом на момент набрання вироком Народного суду Ленінського району м. Кіровоград від 25.11.1988 року законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ірина ХОМИК