КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 382/906/23-ц
Головуючий у суді першої інстанції: Кисіль О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання дій протиправними, операцій нечинними, зобов`язання вчинити дії, стягнення пені і моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року,

встановив:

в червні 2023 року позивачка через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати дії відповідача протиправними та такими, що призвели до порушення її прав як споживача банківських послуг; визнати нечинною операцію (транзакцію) від 03.06.2022 об 11.27 щодо переказу коштів в сумі 2 850 гривень, визнати нечинною операцію (транзакцію) від 03.06.2022 об 11.49 щодо зняття в банкоматі готівки в сумі 10 290 гривень, зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на банківському рахунку по Картці для виплат, відкритому на її ім`я, зарахувавши на нього кошти в сумі 2 850 гривень, зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на банківському рахунку по Картці «Універсальна», зарахувавши на нього кошти в сумі 10 920 гривень, зобов`язати відповідача скасувати нараховані їй пеню, щомісячні платежі та інші штрафні санкції за користування використаним кредитним лімітом, стягнути на її користь пеню в розмірі 0,1% від суми неналежного переказу за кожний день починаючи від дня неналежного переказу від 03.06.2022 до 18.06.023 на сумі 5 246, 37 гривень, стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, стягнути суму витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 8 000 гривень.

В серпні 2023 року представник позивачки подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив зобов`язати відповідача скасувати нараховані відсотки в сумі 5 604,20 гривень, пеню, щомісячні платежі та інші штрафні санкції за користування кредитним лімітом, що утворився в результаті проведеної транзакції 03.06.2022 об 11.49, а також стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі 0,1% від суми неналежного переказу - 6 141, 42 гривні.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - Жарський І.Р. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників позивача - ОСОБА_2 та відповідача - Гринихи Т.Ю. , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, від імені якої діяв ОСОБА_2 , зазначала, що має відкриті рахунки у АТ КБ «ПриватБанк» та користується картками «Картка для виплат» та «Універсальна».

03 червня 2022 року на її мобільний телефон НОМЕР_1 через додаток «Приват24» надійшли повідомлення про списання з вказаних карток грошових коштів.

Зокрема, 03 червня 2022 року об 11 год. 27 хв. з Картки для виплат за допомогою платіжної системи LiqPay було здійснено переказ на іншу карту на суму 2 850 гривень (ID платежу ).

Того ж дня об 11 год. 49 хв. з Картки «Універсальна» в банкоматі DN00, що знаходиться за адресою: вул. Соборності, 14 в місті Кривий Ріг за допомогою платіжної системи GooglePay було знято готівку на суму 10 920 гривень.

Оскільки вона жодних транзакцій не робила, платіжними системами LiqPay та GooglePay ніколи не користувалася, будь-яких розпоряджень банку на списання грошових коштів з її рахунку не надавала, невідкладно звернулася до найближчого відділення АТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: вул. Незалежності, 86, місто Яготин, 07700, з вимогою заблокувати відкриті на її ім`я картки та повідомила про факт шахрайства.

Мобільний номер телефону НОМЕР_1 та Google аккаунт (в тому числі електронна пошта Gmail ) були заблоковані внаслідок протиправних дій третіх осіб, а тому у позивача була відсутня можливість повідомити банк про несанкціонований доступ до її рахунків в інший спосіб, ніж звернення до відділення банку.

Також 03 червня 2022 року вона звернулася з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до поліції.

29 червня 2022 року вона звернулася до відповідача із заявою про повернення безпідставно списаних коштів та просила банк: провести службове розслідування за фактом несанкціонованого доступу до банківських рахунків, відкритих в банку, повернути безпідставно списані кошти у сумі 2 850 гривень шляхом їх відновлення на рахунку IBAN НОМЕР_2 Картка для виплат, повернути безпідставно списані кредитні кошти у сумі 10 920 гривень шляхом їх відновлення на рахунку IBAN НОМЕР_3 Картка «Універсальна». На вказану заяву листом № 20.1.0.0.0/7-220701/7174 від 17 липня 2022 року Банком відмовлено у поновленні коштів на рахунках. Інформація про результати проведення належного службового розслідування по факту неправомірного списання грошових коштів Банком не надана.

Позивачка вказувала, що вона жодній особі не розголошувала ПІН-код картки, не надавала картку будь-якій іншій особі, а також не повідомляла третім особам будь-яку інформацію щодо номеру картки, терміну дії та CCV-код чи іншу інформацію, за допомогою якої можливо було б провести платіжну операцію, отже відповідачем безпідставно списані кошти у сумі 2 850 гривень та 10 920 гривень. Відмова банку у відновленні залишку коштів на її особистому рахунку та списання відсотків та інших штрафних санкцій на кошти, які були списані з її рахунку, є неправомірними.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у виконання вимог ст.81 ЦПК України не додано доказів, що вона не користувалась платіжними системами LiqPay та GooglePay, однак пояснювала, що користувалась платіжною карткою в магазині. Позивачкою не доведено, що переказ коштів здійснено без її волевиявлення, не за її власним розпорядженням. Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивачки до винесення вироку. Звернення позивачки із заявою про вчинення кримінального правопорушення не може бути підставою для звільнення її від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

Згідно матеріалів справи клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІН (персонального ідентифікаційного номера) або використання іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Тому в даному випадку відповідальність за операції, що проводилися несе тільки клієнт.

При розгляді справи не доведено наявності порушеного права позивача з вини відповідача, а тому підстав для задоволення вимог позову про відшкодування моральної шкоди немає.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Згідно з чч. 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всі доводи, викладені представником позивачки в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Як вбачається з пояснень позивачки вона не пам`ятає, які саме платіжні операції здійснювала того дня, крім оплати в магазині. Так, позивачці надійшло повідомлення на мобільний телефон через додаток «Приват24» про списання 03 червня 2022 року об 11 год. 27 хв. з «Картки для виплат» за допомогою платіжної системи LiqPay, було здійснено переказ на іншу карту на суму 2 850 гривень (ID платежу ) і 03 червня 2022 року об 11 год. 49 хв. з картки «Універсальна» в банкоматі DN00, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою платіжної системи GooglePay було знято готівку на суму 10 920 гривень.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що в разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунка в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 1 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу

і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частинах першій, шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Сервіс Gооg1еРау є безконтактним сервісом, що дозволяє здійснювати оплати чи зняття грошових коштів на пристроях, які підтримують дану функцію. Для користування послугою необхідно встановити на телефон додаток, зазначити банківські картки із введенням даних картки. Після успішної авторизації карток у додатку можливо користування картками без їх фізичної присутності, в ому числі можливе безконтактне зняття готівки в банкоматі.

Відповідно до п. 2.3.1.1.2., п. 2.3.1.1.3 Умов клієнт виходячи з технічних можливостей подає банку розрахункові документи у вигляді електронних документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Сторони узгодили можливість використання клієнтом наступних систем дистанційного обслуговування: система «Приват24, в т.ч. мобільна версія, системи «LiqPay», та «Sendmoney», АТМ, ТСО, SMS, месенджери та будь-які інші системи «клієнт-банк», «Клієнт-Інтернет-банк», «телефонний банкінг», «миттєва безконтактна оплата», якщо банком надається така можливість.

Процедура ідентифікації клієнта, який бажає скористатись безконтактним платіжним інтерфейсом, здійснюється за допомогою засобів ідентифікації, які узгоджені між клієнтом та банком (фінансовий номер телефону клієнта, ПІН (у випадку, якщо такий встановлено на рахунку клієнта), одноразові паролі, тощо. В пунктах 2.1.4.5.1. та 2.1.4.5.2. Умов передбачено, що клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІН-коди, постійний контроль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати кратки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором, або що суперечить чинному законодавству, Клієнт зобов`язаний вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, викрадення картки, доступу третіх осіб до картки, в тому числі до інформації, нанесеної на неї.

Відповідно до пункту 2.3.1.2.11.1. Умов банк зобов`язаний прийняти до виконання дистанційні розпорядження, оформлені і підтверджені належним чином. Дистанційне розпорядження вважається переданим клієнтом і прийняти банком до виконання, якщо клієнт:

- для доступу в систему ввів правильні логін (номер мобільного телефону) і пароль;

- підтвердив вхід в систему через додаткову перевірку клієнта будь-яким шляхом;

- підтвердив вхід в систему через додаткову перевірку клієнта будь-яким шляхом;

- підтвердив дистанційне розпорядження на проведення переказу через підтвердження ініціювання переказу клієнта шляхом введення одноразового паролю ОТР та/або шляхом зчитування QR коду та/або перевіркою ПІН-коду картки та/або шляхом IVR дзвінка та/або дзвінка оператора ОКЦ на фінансовий номер телефону. Банк не несе відповідальності за збереження коштів клієнта у разі розголошення клієнтом відомостей про логін та пароль треті особам.

В пункті 2.3.1.2.10.3 Умов зазначено, що Клієнт зобов`язаний не розголошувати відомості про логін і пароль третім особам.

Клієнт несе повну відповідальність за усі операції, які здійснюються за допомогою карток, які є електронним платіжним засобом, емітованим для обслуговування його рахунку. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІН або іншої інформації, яка діє можливість ініціювати платіжну операцію. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в Стоп-лист платіжною системою, що визначено в п. 2.1.4.12.4, п. 2.1.4.12.5 та п. 2.1.4.12.9.

Як правильно встановив суд першої інстанції, 03 червня 2022 року за карткою ОСОБА_1 НОМЕР_4 було здійснено ряд операцій - переказано кошти в сумі 13 770 гривень з кредитної картки «Універсальна» та з Картки для виплат. Операції було вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Gооg1еРау та платіжної системи. Картка була додана 03.06.2022. Підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, позивачка погодилась виконувати вимоги Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайт банку.

Відповідач в запереченнях на позов вказував, що здійснення платіжних операцій неможливе без паролю входу до системи «Приват24», які відомі лише позивачці, усіх даних картки «Універсальна», що свідчить про те, що позивачкою не було дотримано вимоги Умов щодо забезпечення збереження інформації, необхідної для авторизації клієнта через віддалені канали банківського обслуговування.

Зміна логіну в системі «Приват24» можлива лише після того, як було здійснено вхід в систему. Для входу в систему «Приват 24» необхідно не лише мати номер телефону, а й знати пароль входу або у випадку його зміни знати ПІН-код своєї активної картки. Тому для переказу коштів недостатньо лише перевипустити сім-картку та знати фінансовий телефон клієнта, потрібно ще знати пароль входу до системи «Приват24». Для того, щоб його змінити, потрібно знати ПІН-код картки, щоб зняти кошти в банкоматі без картки потрібно також знати ПІН-код картки, з якої знімаються кошти. Для зміни фінансового номеру необхідно вводити ПІН-код картки, а для переведення коштів через IVR-меню необхідно знати 4 цифри картки. Тому без розголошення з боку позивачки ПІН-коду своєї кратки, номеру своїх карток, інша особа навіть після перевипуску сім-картки або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б зайти до системи «Приват24», ні встановити сервіс Gооg1еРау, ні змінити фінансовий номер клієнта та зняти чи переказати кошти.

Відповідачем було надано до справи Анкети-заяви від імені ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання послуг та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 24.05.2021, 03.06.2022, від 11.01.2012, 07.05.2019, 24.02.2021, Анкету-опитувальник від 03.06.2022, Заяву про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуги «Картка для виплат» від 24.03.2023.

Слід зазначити, що із заявою про заволодіння коштами з банківських карток до Відділенні поліції №2 (м. Яготин) Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області Трішина В.М. звернулась 07.06.2022 (а/с 23 т. 1).

До відповідача із письмовою заявою про несанкціоноване списання коштів позивачка звернулась лише 01.07.2022 та в подальшому 17.06.2023 (а/с 24, 117 т. 1).

В Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зроблено висновок, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності, суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по їх доказуванню.

В ч. 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За положеннями статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає

Отже посилання позивачки на те, що її мобільний номер телефону був заблокований внаслідок дій третіх осіб, після чого відбулось списання коштів, не узгоджується з її поясненнями, про те, що на її номер мобільного телефону надійшли повідомлення про переказ коштів та зняття готівки в банкоматі. Таким чином позивачка не довела, що не вчиняла дій, спрямованих на списання чи переказ коштів з її карткових рахунків.

На підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами,

з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення та визнав недоведеним факт несанкціонованого списання коштів з рахунків позивачки, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Представник позивачки в апеляційній скарзі заявив клопотання про витребування доказів по справі від ПрАТ «Київстар» щодо здійснення виготовлення дублікату Sim-картки, та від АТ КБ «Приватбанк» щодо результатів службового розслідування, інформації про зміну паролю, коду до карток, фото особи, яка здійснювала зняття коштів з банкомату, та інформації щодо блокування карток позивачки. На підтвердження неможливості самостійного отримання доказів, представник позивачки посилався на відповідь АТ КБ «Приватбанк» про відмову розкритті банківської таємниці.

В задоволенні вказаного клопотання про приєднання до справи копій вказаних звернень колегією суддів було відмовлено, оскільки надані апелянтом запити були направлені після ухвалення рішення судом першої інстанції - 10.04.2024 та 12.04.2024.

До ПрАТ «Київстар» представник позивачки також звернувся після ухвалення рішення - 11.04.2024.

Також відсутні підстави для витребування доказів за клопотанням представника позивачки, оскільки відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники спарви посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першї інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник спарви надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно положень частин 2, 4, 5 та 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано пар вол звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути поданий у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

В ч. 1 ст. 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах 2 та 3 ст. 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтовує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

В даному випадку позивачка та її представник не вказували, що не можуть подати відповідні докази та не заявляли вказаних клопотань про їх витребування при розгляді справи в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджу докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві, на неї (ч. 1 та 2 статті 367 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Подане до апеляційної скарги клопотання про витребування доказів не містить обґрунтування поважності причин пропуску його подання, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 16 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді