ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8926/21 Номер провадження 22-ц/814/3128/24Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник відповідача адвокат Павлюк І.О.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Павлюка Ігоря Олександровича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року, ухвалене суддею Гольник Л.В., повний текст рішення складений 17 червня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення порушення правил добросусідства, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

16.09.2021 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення порушення правил добросусідства, стягнення моральної шкоди, в якому просила суд зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати пристрій відеоспостереження, в радіус якого потрапляє належна ОСОБА_2 земельна ділянка та нерухоме майно; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 з 26.09.1986 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , якому на праві приватної власності належить частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані та проживають у даній частині будинку позивач та її чоловік до теперішнього часу. Відповідач ОСОБА_1 , яка є сусідкою, встановила камери відеоспостереження, одна з яких направлена в сторону приватного подвір`я позивача, а саме на вхід до її частини будинку та подвір`я біля входу. Вона здійснює відеозйомку подвір`я та входу до нього цілодобово. Неодноразово вона морально тиснула на позивача та її чоловіка, вказувала, що усе знає про них та слідкує за кожним їх кроком. 13.06.2021 відповідач нанесла позивачу середньої тяжкості тілесні ушкодження, про що внесено відомості до ЄРДР. Після лікування позивач звернулася до дільничного офіцера з заявою про порушення її прав згідно зі ст. 307 ЦК України, а той роз`яснив право звернутися до суду у порядку цивільного судочинства. Після цього вона спрямувала до ОСОБА_1 претензію, яка залишена відповідачем без реагування, оскільки та повернулася за терміном зберігання. Зазначає, що завдана їй моральна шкода полягає в емоційних стражданнях, пережитих внаслідок неправомірних дій відповідача, матеріальних витрат з метою покращення здоров`я та психічного стану. З вини відповідача позивачу довелося пережити порушення звичайного способу життя, негативний вплив на стан свого здоров`я. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення порушення правил добросусідства, стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати пристрої відеоспостережень, який розташований на її частині будинку та який розташований на гаражі у дворі за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1180,4 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено те, що відповідач ОСОБА_1 , встановивши відеокамери та спрямувавши їх на земельні ділянки, якими користується позивач, здійснюючи відеоспостереження та відеозйомку без згоди позивача та членів її родини, порушує їх право на приватне життя. У зв`язку з тим, що судом встановлено порушення право позивача та членів її родини на приватне життя з боку відповідача, то суд першої інстанції визнав належним способом захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати пристрої відеоспостережень, які розташовані на її частині будинку та на гаражі у дворі за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки в радіус цих пристроїв потрапляє належна ОСОБА_2 та її родині земельна ділянка. Крім того, враховуючи характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала позивач та члени її родини, глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті, суд дійшов висновку, що обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування позивачу спричиненої їй неправомірними діями відповідача моральної шкоди є сума у розмірі 3 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Павлюк І.О., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована недоведеністю позовних вимог належними доказами у справі. Вважає, що у даному випадку до предмету доказування мають входити такі обставини, як факт встановлення камер відеоспостереження відповідачем, здійснення даними камерами відеозапису поточного або із збереженням інформації, радіус охопленої камерами території, факт зйомки особистого життя, власності позивача. До позовної заяви надано фотографії, начебто, камери відеоспостереження встановлені відповідачем. Разом з тим, час та місце створення даних фотографій невідоме. У позовній заяві та рішенні суду йде мова про камери відеоспостереження, встановлені відповідачем на будинку, але на фотографіях містяться камери, встановлені на електричному стовпі. Тобто, дані фотознімки не можуть бути ні належними, ні допустимими доказами у справі. Суду не надано взагалі ніяких фотознімків на підтвердження встановлення камери відеоспостереження на гаражі відповідача. Позивач не скористалася своїм правом на призначення судової експертизи, в ході якої можливо б було встановити всі обставини, начебто, здійснення відповідачем відеоспостереження. Отже, позивач не скористалася процесуальною можливістю по збиранню доказів для доведення позовних вимог. В обґрунтування прийнятого рішення, судом першої інстанції покладено виключно покази свідків, жоден із яких особисто не спостерігав та не бачив, чи здійснюється взагалі будь-яка фіксація на камери відеоспостереження. У позовній заяві йде мова виключно про одну камеру відеоспостереження зйомка, яка, начебто, порушує права позивача, а саме та, яка направлена на вхід позивача до її частини будинку та подвір`я. Разом з тим, відеозапис, наданий до суду, здійснений на єдину працюючу камеру, яка встановлена на електричному стовпі біля гаража, належного ОСОБА_1 . Дана камера охоплює місце загального користування та виключно вхід на подвір`я відповідача. Вона жодним чином не фіксує особу позивача або її власність. Вказує, що у матеріалах справи відсутній жоден належний та допустимий доказ, який би підтверджував факт встановлення ОСОБА_1 . камер відеоспостереження, про які йде мова у позовній заяві. Крім того зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позовна заява містить наступну вимогу: зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати пристрій відео спостереження, в радіус якого потрапляє належна ОСОБА_2 земельна ділянка та нерухоме майно. Разом з тим, у резолютивній частині рішення суду першої інстанції зазначено: зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати пристрій відеоспостереження. який знаходиться на її частині будинку та який розташований на гаражі у дворі за адресою: АДРЕСА_2 . З викладеного вбачається, що у рішенні суду фактично уточнено первинні позовні вимоги та збільшено такі, оскільки мова йде вже не про одну камеру відеоспостереження, як в позовній заяві, а про дві. Разом з тим, матеріали справи не містять заяви про уточнення позовних вимог та про зміну предмету або підстав позову. Також звертає увагу, що на час розгляду справи в суді чинним законодавством не передбачено жодного порядку щодо встановлення камер відеоспостереження на фасадах житлових будинках, як і не передбачено видачу дозволів на їх встановлення та необхідність для цього згоди сусідів. Тобто, встановлення камер відеоспостереження є правом власника об`єкта приватної власності. Позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що встановленням камер спостереження здійснюється втручання в її особисте життя та особисте життя членів її сім`ї, в тому числі, і належних доказів на підтвердження того, що встановлені відповідачем відеокамери мають технічну можливість здійснювати саме запис (фіксацію подій на відеоплівку чи на носій в електронному вигляді). Вважає, що позовну вимогу про зобов`язання відповідача демонтувати камери відеоспостереження, очевидно, потрібно розцінювати як неналежний спосіб захисту особистих немайнових прав. Позивачка вправі вимагати заборонити відповідачу проводити саме відеозйомку її подвір`я, а не зобов`язати відповідача демонтувати відеокамери, які проводять відеоспостереження. Встановлені відповідачем камери, у своїй більшості, є муляжами, лише одна камера на електричному стовпі біля гаражу здійснює відеоспостереження, але спрямована виключно на землі загального користування та власність відповідача. Відеофіксація здійснюєтсья виключно, з метою забезпечення безпеки життя, здоров`я та майна відповідача. Про можливу небезпеку свідчать як матеріали справи про адміністративне правопорушення, наявні в даній справі, так і вчинення убивства поряд із домоволодінням, що не заперечується сторонами. Демонтаж відповідачем камер призведе до порушення його особистих прав та інтересів, які спрямовані на забезпечення схоронності будинку та безпеки його жителів, а тому обраний позивачки спосіб захисту своїх немайнових прав є неналежним, а позовні вимоги про зобов`язання відповідача демонтувати камеру відеонагляду є необґрунтованими та безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання апеляційного суду 16.10.2024 не з`явилася позивач, вона належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 19.09.2024 судової повістки про виклик до суду у цивільній справі на електронну адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 36), яка була доставлена до електронної скриньки. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 29.08.2024 (про призначення справи до апеляційного розгляду) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. 16.10.2024 до апеляційного суду надійшла заява предлставника позивача про неможливість бути присутньою у суді. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.05.1985 ОСОБА_3 належить частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с 10-11).

Позивач ОСОБА_2 з 26.09.1986 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та зареєстрована разом з ним з 10.07.1985 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 12).

Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20.03.2007 (т.1 а.с. 175-177) визначено порядок користування земельною ділянкою площею 845 кв.м по АДРЕСА_3 , між співвласниками домоволодіння відповідно до варіанту №1 судово-технічної експертизи №02-07, виконаної судовим експертом Авдєєвим А.К. 04.01.2007 наступним чином:

ОСОБА_3 в користування виділити земельну ділянку площею 215 кв.м (на плані зафарбовано в сірий колір), в тому числі під частиною житлового будинку літ А-1 (квартира АДРЕСА_4 ), погрібом літ. «а2», сараєм літ. «Б»;

ОСОБА_1 в користування виділити земельну ділянку площею 305 кв.м (на плані зафарбовано в червоний колір), в тому числі під частиною житлового будинку літ А-1(квартира АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_4 в користування виділити земельну ділянку площею 215 кв.м (на плані зафарбовано в синій колір), в тому числі під частиною житлового будинку літ А-1 (квартира АДРЕСА_6 , вбиральнею літ. «Г», альтанкою літ. «Е».

У спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 залишити земельну ділянку площею 84 кв.м (на плані зафарбовано в жовтий колір) для проїзду та проходу.

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишити земельну ділянку площею 26 кв.м (на плані зафарбовано в жовтий колір) для проходу та обслуговування житлового будинку.

Межу розподілу встановити згідно наведеного плану додатку №1 до висновку технічної судово-технічної №02-07, виконаної судовим експертом ОСОБА_5 04.01.2007 (т.1 а.с. 175-177).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є донькою позивача та сусідкою відповідача, показала, що на даний час вона проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 . Земля, на якій знаходиться їх будинок, перебуває у спільному користуванні. Подвір`я є спільним. Сусідка ОСОБА_1 відділилася парканом та встановила чотири відеокамери. Відповідач стверджує, що відеокамери є муляжами, але це неправда. Вона неодноразово мала можливість переконатися, що відеокамери діючі. Вона бачила, що на автомобілі приїздили працівники, які встановлювали відеокамери, підключали до більш швидкісного Інтернету. Пояснила також суду, що якось виникла конфліктна ситуація, коли її матір побила сусідка ОСОБА_1 , саме тоді, коли не було свідків. Вона переконана, що лише з відеокамери ОСОБА_1 могла побачити, що матір пішла з подвір`я і за неї ніхто не міг заступитися, захистити. Одного разу їх сусіда ОСОБА_7 намагалися притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. ОСОБА_1 надала поліцейським відеозапис, який, нібито, підтверджував його винуватість. А 22.03.2023 на подвір`ї близько входу до квартири ОСОБА_2 було вбито найкращого друга її сина. На даний час в Октябрському районному суді м. Полтави слухається справа відносно ОСОБА_8 (суддя - Горбунова). Через 5 днів після цієї події слідчий проводив слідчий експеримент з нею як свідком, він їй показував відео, на якому видно їх подвір`я, охоплює територію до їх дверей близько один метр. Камери направлені на подвір`я до їх дверей і на присадибну ділянку.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він є сусідом сторін. Одного разу ОСОБА_1 показувала йому фото зі смартфону, де було зафіксовано з камер відеоспостереження. Він зрозумів, що це відео було зроблено з камер відеоспостереження, оскільки було зроблено з висоти.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що позивача знає понад 30 років як сусідку. Як відповідач в`їхала до цього будинку, то у неї не склалися відносити з сусідами. Колись вона допомагала позивачу, то ОСОБА_1 кричала на неї, чому вона пішла по траві. Коли відповідач відгородила собі територію, то не пускала сусідку і приходилося обходити значну територію, щоб носити воду до свого городу. Коли відповідач встановила камери спостереження, то вона їх показувала.

У судовому засіданні судом першої інстанції було досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 (справа №554/7425/21). Відповідно до постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 17.09.2021 провадження у справі відносно ОСОБА_7 за ст. 173 КУпАП закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. У матеріалах справи містяться відеозаписи, надані ОСОБА_1 . Остання не оспорює факт надання нею відеозаписів з камери відеоспостереження, яка знаходиться на її гаражі та охоплює земельну ділянку, що знаходиться у спільному користуванні як позивача, членів її родини, так і відповідача.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (частина перша статті 270 ЦК України).

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (частина перша статті 275 ЦК України).

У частині першій статті 307 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою.

Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом (частина третя статті 307 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.05.2018 у справі №576/910/15-ц (провадження №61-21480св18) вказано, що суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА, перебуваючи сама та з членами своєї родини на території своєї земельної ділянки, мала право на захист свого особистого та сімейного життя від втручання у нього сторонніх осіб. Вона не надавала право ОСОБА на проведення фото та відеозйомки себе особисто та членів своєї родини. Отже, суди дійшли вірного висновку про те, що слід зобов`язати ОСОБА припинити відеозйомку подвір`я у належному ОСОБА будинковолодінні АДРЕСА і знищити усю зібрану щодо цього відеоінформацію.

Згідно пунктів г), е) частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з порушенням права на приватне життя позивача та членів її родини, відповідачем завдано моральну шкоду позивачу.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати пристрій відеоспостереження, в радіус якого потрапляє належна ОСОБА_2 земельна ділянка та нерухоме майно; стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди на користь ОСОБА_2 у розмірі 10 000 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свободу статті 8 проголошує право на повагу до приватного і сімейного життя.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями статті 32 Конституції України встановлено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Зокрема частиною першою статті 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до частин першої та третьої статті307ЦКУкраїнифізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її нафото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Під поняття «фото-, кіно-, теле- чи відеозйомка» підпадає процес фіксації фактів на відповідний фото-, кіно-, теле- чи відео носій.

Згідно статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

З урахуванням цього, власник не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди. Але використовувати технічні засоби, в тому числі й телекамери (відео реєстратор) для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони будинку (квартири) біля входу до них має право, без фіксації на фото-, кіно-, теле- відео плівку (тобто без зберігання інформації для її використання).

Зазначені положення цивільного законодавства спрямовані на захист особистих немайнових прав особи, зокрема особистого, сімейного життя від втручання у нього сторонніх осіб.

У рішенні від 20.01.2012 №2-рп/2012 Конституційний суд України ухвалив, що в аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так: інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У пункті 3.1. вказаного рішення зазначено, що особистим життям фізичної особи є її поведінка у сфері особистісних, сімейних, побутових, інтимних, товариських, професійних, ділових та інших стосунків поза межами суспільної діяльності, яка здійснюється, зокрема, під час виконання особою функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя узгоджується із міжнародно-правовими актами.

Відеоспостереження, приховане чи відкрите, визнається серйозним втручанням в приватне життя (рішення Європейського суду з прав людини у справі №70838/13 Antovic and Mirkovic v. Montenegroвід28.11.2017, § 44).

Хоча мета статті 8 Конвенції переважно полягає у тому, щоб захистити осіб від свавільного втручання з боку органів державної влади, окрім цього первинно негативного зобов`язання, можуть існувати і позитивні зобов`язання, невід`ємні від дійсної поваги до приватного життя. Ці зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на гарантування поваги до приватного життя навіть у сфері стосунків між приватними особами (рішення Європейського суду з прав людини у справі №6339/05Evans v. The United Kingdom від 07.03.2006,§ 75).

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття приватного життя є широким і не може бути визначене вичерпно. Приватне життя охоплюється територіальною, комунікативною, інформаційною та тілесною приватністю. Територіальна приватність встановлює правила втручання в особистий простір особи, наприклад житло або інше володіння даної особи. Загалом цей вид приватності встановлює правову межу для захисту свого життя або іншого володіння, забороняє проведення в ньому огляду або обшуку, крім випадків, коли наявне на це вмотивоване рішення суду, або інших випадків передбачених Кримінально-процесуальним Кодексом України. Про це Європейський суд з прав людини прямо зазначив у рішенні «Костелло Робертс проти Об`єднаного Королівства» (Costello Roberts v. U.K.) від 25.03.1993.

Статтею 12 Загальної декларації прав людини передбачено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

У статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте чи сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканість його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь чи репутацію.

Відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.05.1985 ОСОБА_3 належить 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с 10-11).

Позивач ОСОБА_2 з 26.09.1986 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (т.1 а.с. 12).

Згідно копії паспорта, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_2 з 10.07.1985 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 7-8).

Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20.03.2007 визначено порядок користування земельною ділянкою площею 845 кв.м по АДРЕСА_3 між співвласниками домоволодіння відповідно до варіанту №1 судово-технічної експертизи №02-07, виконаної судовим експертом Авдєєвим А.К. 04.01.2007 наступним чином: ОСОБА_3 в користування виділити земельну ділянку площею 215 кв.м (на плані зафарбовано в сірий колір), в тому числі під частиною житлового будинку літ А-1(квартира АДРЕСА_4 ), погрібом літ. «а2», сараєм літ. «Б»; ОСОБА_1 в користування виділити земельну ділянку площею 305 кв.м (на плані зафарбовано в червоний колір), в тому числі під частиною житлового будинку літ А-1(квартира АДРЕСА_5 ; ОСОБА_4 в користування виділити земельну ділянку площею 215 кв.м (на плані зафарбовано в синій колір), в тому числі під частиною житлового будинку літ А-1 (квартира АДРЕСА_6 , вбиральнею літ. «Г», альтанкою літ. «Е». У спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 залишити земельну ділянку площею 84 кв.м (на плані зафарбовано в жовтий колір) для проїзду та проходу. У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишити земельну ділянку площею 26 кв.м (на плані зафарбовано в жовтий колір) для проходу та обслуговування житлового будинку. Межу розподілу встановити згідно наведеного плану додатку №1 до висновку технічної судово-технічної №02-07, виконаної судовим експертом Авдєєвим А.К. 04.01.2007 (т.1 а.с. 175-177).

ОСОБА_2 13.08.2021 засобами поштового зв`язку направила на ім`я ОСОБА_1 лист-претензію щодо перенаправлення камери в інший бік (т.1 а.с. 21,23-25).

Лист-претензія залишена без реагування, оскільки поштою було повернуто конверт на ім`я ОСОБА_1 з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Судом першої інстанції допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтвердили факт встановлення ОСОБА_1 . камер відеоспостереження та факт того, що камери працюючі та на них ведеться відеозапис.

Судом першої інстанції досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 (справа №554/7425/21). Відповідно до постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 17.09.2021 провадження у справі відносно ОСОБА_7 за ст. 173 КУпАП закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. У матеріалах справи містяться відеозаписи, надані ОСОБА_1 . Остання не оспорює факт надання нею відеозаписів з камери відеоспостереження, яка знаходиться на її гаражі, та охоплює земельну ділянку, що знаходиться у спільному користуванні як позивача, членів її родини, так і відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановленням камер відеоспостереження ОСОБА_1 порушує право на особисте життя ОСОБА_2 та членів її родини.

Посилання сторони відповідача на те, що встановлені камери відеоспостереження є муляжами та знаходяться не у тих місцях, як зазначив суд, то ці заперечення не підтверджені належними та допустимими доказами, суду не надано доказів того, що встановлені камери є муляжами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено позовні вимоги належними доказами, то ці доводи апеляційний суд у складі колегії суддів не бере до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, то ці доводи суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки 07.06.2024 представником ОСОБА_2 ОСОБА_11 надано письмові пояснення, в яких конкретизовано позовні вимоги, а саме: зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати пристрій відеоспостереження, який розташований на її частині будинку та демонтувати пристрій відеоспостереження, який розташований на гаражі у дворі ОСОБА_1 , оскільки в радіус цих пристроїв, потрапляє належна ОСОБА_2 земельна ділянка та не нерухоме майно (а.с. 200-201).

Доводи апеляційної скарги про те, що камери відеоспостереження є муляжами, то ці доводи апеляційний суд у складі колегії суддів не бере до уваги, оскільки не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано прав відповідача, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки право ОСОБА_1 на встановлення камер відеоспостереження ніхто не оспорює. При цьому, такі камери повинні бути встановлені лише на її частину будинку та прилеглої території, а не на територію ОСОБА_2 , яка не давала згоду на відеоспостереження її частини будинку.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення моральної шкоди, то ці доводи спростовуються вищенаведеним. Порушення прав позивача у даній справі є доведеним, тому висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди є обґрунтованим.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду у розмірі 3 000 грн, суд першої інстанції правильно врахував характер і тривалість страждань позивача й істотні зміни способу її життя, а також негативні наслідки, в тому числі, пов`язані із порушенням права на приватне життя позивача та членів її родини, тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3 000 грн, розмір якої є розумним та справедливим.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Павлюка Ігоря Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов