ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1742/24
провадження № 2/753/3533/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Пічкур А.О.,

за участю:

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання недійсними свідоцтва про право власності та свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

23.01.2024 ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач 1), ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , позивач 2) звернулись до суду з позовом про визнання недійсними свідоцтв виданих Державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. після смерті ОСОБА_7 (далі також - ОСОБА_7 , спадкодавець), а саме: свідоцтва про право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0159 га, кадастровий номер :90:011:0005, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (далі також - земельна ділянка, спірне майно), видане на ім`я ОСОБА_4 (далі також - ОСОБА_4 , відповідач 1), свідоцтва про право на спадщину за законом 1/4 частку земельної ділянки видане на ім`я ОСОБА_4 , свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку земельної ділянки видане на ім`я ОСОБА_6 (далі також - ОСОБА_6 , відповідач 2), та визнання права власності за ОСОБА_2 на 40/100 частин земельної ділянки, за ОСОБА_1 право власності на 20/100 спірного майна.

Позовні вимоги обґрунтованио тим, що 17.10.2008 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 , фізичною - особою ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір про спільну діяльність (далі також -Договір). Відповідно до умов вищевказаного Договору (п.п. 1.1.1.), сторони домовилися про організацію спільної діяльності щодо будівництва магазину для продажу товарів на перетину АДРЕСА_2 . При цьому, частки сторін були розподілені наступним чином: ФОП ОСОБА_7 - 40%, ФОП ОСОБА_2 - 40%, ФОП ОСОБА_1 - 20%. Згідно з п. 8.1. Договору, майно, створене Сторонами внаслідок спільної діяльності, складає їх спільну власність.

В процесі спільної діяльності сторонами Договору у 2010 році було побудовано та набуто у спільну власність «Нежитловий будинок магазин для продажу продовольчих товарів», площею 74.8 кв.м., який розташовано в АДРЕСА_1 та набуто у спільну власність земельну ділянку площею 0, 0159 га, кадастровий номер: :90:001:005, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (літера А) для експлуатації та обслуговування магазину для продажу продовольчих товарів.

На реалізацію спільної діяльності ОСОБА_7 брав грошові кошти у чоловіка позивача 2 - ОСОБА_8 та безпосередньо у позивача 2. Також, ОСОБА_2 передавала ОСОБА_7 гроші на отримання ордера на будівництво. Крім того, ОСОБА_1 від імені ОСОБА_7 зі свого рахунку сплачував єдиний податок з фізичних осіб та оплату орендної плати за спірну земельну ділянку за період з квітня 2013 року по вересень 2022 року та перераховував оплату по договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки в червні 2021 року

За умовами Договору (п. 6.3. та п. 6.4.) та зі згоди інших учасників спільної діяльності, ОСОБА_7 зареєстрував на своє ім`я право власності на вищевказаний нежитловий будинок та земельну ділянку. ОСОБА_7 помер у 2023 році, спадщину після його смерті прийняла дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_6 на ім`я яких були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, та дружині було видано свідоцтво про право власності на частку прав спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку. Водночас за нормами цивільного законодавства спірне майно належить до об`єктів права спільної сумісної власності, а відтак видані свідоцтва порушують право власності позивачів та є незаконними.

Відповідачі позов не визнали та на обґрунтування заперечень послались на те, що ОСОБА_7 займався підприємницькою діяльністю та був зареєстрований як ФОП з січня 1997 року. На початку 2002 року він звернувся до Київської міської державної адміністрації з питанням про видачу дозволу на розміщення торгівельного павільйону на розі проспекту АДРЕСА_2 , а в листопаді 2002 року будівництво об`єкту було погоджено Головним управлінням містобудування та архітектури КМДА. 12.02.2004 було прийнято рішення Київради № 59/1269 « Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею», яким було затверджено проект відведення земельної ділянки суб`єкту підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_7 для будівництва, експлуатації та обслуговування магазину для продажу продовольчих товарів за вищевказаною адресою. Оформлення необхідної документації відбулось до початку 2008 року та ФОП ОСОБА_7 самостійно здійснив всі необхідні платежі, пов`язані з компенсацією та дозвільними документами. До кінця 2008 року всі роботи були закінчені та надані документи для оформлення права власності на нежитловий будинок - магазин для продажу продовольчих товарів. Відповідачу 1 нічого не було відомо про укладання будь - яких договорів з позивачами. Спірна земельна ділянка була передана в оренду суб`єкту підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_7 , для будівництва, експлуатації та обслуговування магазину. 14.06.2021 за договором купівлі - продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення було прийнято у власність ФОП ОСОБА_7 , вказану земельну ділянку. Відповідачем 1, як дружиною покупця, 17.05.2021 було надано нотаріально завірену заяву про згоду на купівлю чоловіком вказаної земельної ділянки. 03.08.2021 зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_7 у зв`язку з чим, на думку відповідачів, позивачі жодного відношення до купівлі земельної ділянки не мають, ділянка придбана у власність фізичною особою, а не на виконання укладеного між сторонами договору.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою судді від 13.02.2024 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на позов, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання на 12.03.2024 та витребувані матеріали спадкової справи.

06.03.2024 до суду надійшла копія спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_7

11.03.2024 від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву.

12.03.2024 від представника відповідачів надійшла заява про перенесення судового засідання.

В підготовчому засіданні 12.03.2023 судом прийнятий до розгляду відзив на позовну заяву, встановлено строки для подання інших заяв по суті справи та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 09.04.2024.

25.03.2024 від представника позивачів надійшла відповідь на відзив та заява про виклик свідків.

В підготовчому засіданні 09.04.2024 судом прийнята до розгляду відповідь на відзив, частково задоволено клопотання про виклик свідків, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 01.05.2024.

16.04.2024 до суду надійшла письмова згода позивача ОСОБА_2 на допит її як свідка.

30.04.2024 від представника відповідачів надійшла заява про перенесення судового засідання.

01.05.2024 у судовому засіданні судом задоволено клопотання представника відповідачів, розгляд справи відкладено на 19.06.2024.

17.06.2024 надійшло клопотання представника відповідачів про зупинення провадження по справі.

В судовому засіданні 19.06.2024 судом відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі, заслухано вступні промови учасників справи, досліджено частину письмових доказів та оголошено перерву в судовому засіданні до 23.07.2024.

23.07.2024 від представника відповідачів надійшла заява про перенесення розгляду справи.

В судовому засіданні 23.07.2024 за клопотанням представника відповідачів, розгляд справи відкладений.

В судовому засіданні 15.08.2024 заслухано вступні промови учасників справи, досліджено решту письмових доказів, допитано свідків, оголошено перерву в судовому засіданні до 26.09.2024.

26.09.2024 від представника відповідачів та відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про перенесення розгляду справи.

26.09.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Києві.

В судовому засіданні 07.10.2024 судом заслухано додаткові пояснення учасників справи, їх виступи в судових дебатах, суд вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно договору про сумісну діяльність від 16.02.1998, укладеного між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 (після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 ), сторони зобов`язуються сумісно діяти для спільної господарської мети, як-то будівництво і експлуатація торгового павільйону за адресою: мікрорайон «Осокорки Північні» перехрестя вулиці Гмирі і Григоренка. Відповідно до п. 2.2 учасники договору про сумісну діяльність, керуючись взаємною згодою, доручили ОСОБА_7 керівництво їх сумісною діяльностю, а також на нього покладається ведення спільних справ. Згідно п. 2.3 Договору, для досягнення мети, що для досягнення мети, сторони роблять внески грошима чи іншим майном або трудовою участю у рівній мірі. Пунктом 2.8 Договору передбачено, що у випадку розірвання даного договору, все отримане майно і кошти розділяються порівну між учасниками договору.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 20.08.2004, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-2099, укладеного між Київською міською радою, в подальшому «Орендодавець» та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_7 , в подальшому «Орендар» вбачається, що Орендодавець за актом приймання - передачі передав, а Орендар прийняв в оренду земельну ділянку, яка розташована за адресою: перетин АДРЕСА_2 , площею 159 кв.м., кадастровий номер: :90:011:0005. Згідно п. 3 Договору, він укладений на 10 років. Відповідно до п. 4.2 Договору, річна орендна плата на земельну ділянку встановлюється у розмірі 1,5 відсотка від її нормативно грошової оцінки.

25.06.2006 ОСОБА_7 , що діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію на здійснення підприємницької діяльності - фізичної особи від 30.01.1997, з одного боку та ОСОБА_2 , що діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 18.05.2006, уклали договір за яким, домовилися про організацію спільної діяльності в сфері підприємницької діяльності, а саме: будівництво магазину для продажу продовольчих товарів на перетині АДРЕСА_2 ; продажу продовольчих товарів у вказаному магазині, після завершення його будівництва та здачі в експлуатацію; для здійснення комерційних цілей щодо отримання прибутку для ведення господарських операцій. Сторони зобов`язались діяти спільно шляхом об`єднання майна, грошових коштів і зусиль і шляхом користування в спільній продукції раніше створених Сторонами програмних засобів, технологій, що являється інтелектуальною власністю.

Відповідно до договору про спільну діяльність від 17.10.2018, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 8227, укладений між фізичною особою - підприємцем - ОСОБА_7 , та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 , та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 сторони виявили бажання через спільну діяльність, укласти та підписати договір за яким сторони домовились про організацію спільної діяльності в сфері підприємницької діяльності для досягнення наступних господарських та комерційних цілей:

1.1.1будівництва магазину для продажу товарів на перетину АДРЕСА_2 ;

1.1.2продажу продовольчих товарів у вказаному магазині після завершення його будівництва та здачі його в експлуатацію;

1.1.3досягнення цілей щодо отримання прибутку та ведення господарських операцій.

Відповідно до п. 2 Договору, сторони зобов`язуються діяти спільно шляхом об`єднання майна, грошових коштів і зусиль і (або) шляхом користування в спільній продукції раніше створених Сторонами програмних засобів, без даних і технологій, що являється інтелектуальною і майновою власністю Сторін.

Розділом 3 Договору, зобов`язання сторони - 1, вбачається, що ОСОБА_7 зобов`язався, серед іншого надавати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 інформацію про хід виконання спільного проекту (спільних проектів).

Згідно п. 6.1 Договору, передбачено, що ведення спільних справ за Договором здійснюється Сторонами за їх спільною згодою.

Відповідно до п. 6.3 Договору, керівництво спільною діяльністю за Договором, а також ведення спільних справ доручається ОСОБА_7 .

Згідно п. 6.4 Договору вбачається, що ОСОБА_7 є повноважним представником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , керує усією спільною діяльністю та виконує усі необхідні юридичні дії та акти для досягнення поставленої за Договором мети.

Окрім того, відповідно до п. 6.5 Договору, усі фінансові операції по спільній діяльності Сторін здійснюються через розрахунковий рахунок ОСОБА_7 .

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2, 7.3 Договору, вбачається, що частка ОСОБА_7 складає 40 (сорок) %; частка ОСОБА_2 складає 40 (сорок) %; частка ОСОБА_1 , складає 20 (двадцять) %.

Згідно п. 8.1 Договору, грошові і майнові внески Сторін, включаючи результати інтелектуальної діяльності, а також майно створене або набуте Сторонами внаслідок спільної діяльності, складає їх спільну власність.

Відповідно до п. 9.4 Договору, кожна із Сторін не має права розпоряджатися своєю часткою загалом, майна без згоди іншої Сторони, за винятком тієї частки продукції і доходів від спільної діяльності, яка поступає в розпорядження кожної Сторони після фактичного розподілу.

Згідно п. 12.2 Договору вбачається, що взаємостосунки Сторін припиняються шляхом складання окремої угоди або акту про дострокове припинення дії цього договору.

П. 14.1 Договору передбачено, що термін дії Договору - безстроково.

Як вказано в п. 15.3 Договору, він вчинений без витребування згоди дружини ОСОБА_7 , оскільки на момент укладання цього договору, він не проживає однією сім`єю з жінкою та не ведуть спільного господарства.

Допитом позивача ОСОБА_1 встановлено, що в процесі спільної діяльності був побудований торгівельний павільйон та придбана земельна ділянка, він безпосередньо здійснював організацію будівництва нежитлового приміщення, наймом робітників та будівельної техніки, поставками будівельних матеріалів, вносив кошти на оплату податків, обов`язкових платежів та плати по договору купівлі-продажу земельної ділянки. На його прохання знайомий ОСОБА_10 від імені ОСОБА_7 здійснив оформлення всіх документів необхідних для виділення спірної земельної ділянки. За згодою всіх учасників договору реєстрація права власності на нежитлове приміщення та земельну ділянку, які були набуті в результаті спільної діяльності, відбулась на

ОСОБА_7 .

На підтвердження внесення єдиного податку з фізичних осіб від імені ОСОБА_7 та орендної плати за землю з рахунку Позивача 2 позивачами надані дублікати квитанцій за період 2013 -2022 роки.

Відповідно до меморіалах ордерів наданих позивачами, плата за договором купівлі-продажу земель ділянки за реєстровим № 454 внесена в повному обсязі ОСОБА_1 .

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 17.10.2014 ОСОБА_7 видав довіреність ОСОБА_10 бути його представником установах та організаціях з питань, що стосуються оформлення всіх необхідних документів, які необхідні та пов`язані з відведенням земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що у 2013 році погодився на пропозицію ОСОБА_11 зібрати всі необхідні документи для виділення земельної ділянки, при цьому довіреність йому надав ОСОБА_7 , але всі питання які виникали, в тому числі і щодо внесення необхідних платежів він обговорював з ОСОБА_12 .

Позивач ОСОБА_2 допитана як свідок показала суду, що її чоловік ОСОБА_8 товаришував з ОСОБА_7 та пізніше познайомив її з ним, у 1998 році був укладений перший договір про спільну діяльність з метою будівництва магазину на проспекті ОСОБА_13 , на земельній ділянці, яка спочатку була в оренді та у 2006 році був отриманий дозвіл на будівництво магазину. Майже всі фінансові витрати на оформлення документів несла їх родина та син, чоловік передавав гроші ОСОБА_7 на оформлення документів та оплату рахунків. Коштів не вистачало, та у 2008 році до спільної діяльності був залучений її син ОСОБА_1 , який не тільки займався організацією будівництва, але вносив свої кошти. Магазин будували своїми силами, вона допомагала скільки могла зробити як жінка. Договір оренди земельної ділянки було за згодою всіх учасників зареєстровано на ОСОБА_7 , оскільки всі документи та нежитловий будинок були оформлені на останнього.

На підтвердження передачі для виконання завдань спільної діяльності грошей ОСОБА_7 позивачі надали розписку написану ОСОБА_7 відповідно до якої останній взяв для спільної роботи по павільйону у ОСОБА_14 гроші на загальну суму 7125 дол. США. та 1250 грн у ОСОБА_2 для отримання ордеру на будівництво.

Допитаний на прохання позивачів свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_7 знайомий з 1992 року, товаришували та мали намір відкрити спільний бізнес. ОСОБА_7 повідомив, що має можливість оформити в орнду земельну ділянку. На той час коштів у них не було, тому його родиною було прийнято рішення продати квартиру. У 1997 році, ОСОБА_7 попросив кошти для оформлення документів на виділення земельної ділянки. Домовилися, що ОСОБА_7 та ОСОБА_15 укладуть договір про спільну діяльність. У 1998 році він був підписаний. Після того ОСОБА_7 та ОСОБА_9 почали разом займатися виділом земельної ділянки. Кошти надавалися для оформлення ділянки, складалися розписки. У 2006 році вони підписали знову договір для будівництва магазину. Потім закінчилися кошти, треба було брати кредит чи продавати земельну ділянку. На той час ОСОБА_16 вже займався бізнесом. ОСОБА_7 сам сказав, навіщо брати чужу людину та запросили ОСОБА_12 для продовження будівництва магазину. Після чого підписали договір, з визначенням відповідних часток. Дочку ОСОБА_7 не знав, лише дізнався про неї у 1996 році, коли ОСОБА_7 пішов від своєї дружини. Ні ОСОБА_7 , ні його дружина не вкладали кошти. Витрати на будівництво ніс він, ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , який закупав матеріал за свої кошти.

ОСОБА_7 на праві приватної власності належить нежилий будинок - магазин для продажу продовольчих товарів, площею 74, 80 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності НОМЕР_7 від 21.12.2010, виданим на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 21.12.2010 за № 1172-В.

Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 14.06.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 454, вбачається, що Київська міська рада в подальшому «Продавець» та ОСОБА_7 , від імені якого діяла ОСОБА_6 іменований в подальшому «Покупець», уклали договір за яким Продавець зобов`язався передати у власність, а Покупець зобов`язався прийняти у власність земельну ділянку, площею 0, 0159 га, в межах, які встановлюються у натурі (на місцевості), кадастровий номер : :90:011:005, місце розташування - АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.3 Договору, цільове призначення земельної ділянки - роздрібної торгівлі та комерційних послуг; - категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Земельна ділянка продається для експлуатації та обслуговування магазину для продажу продовольчих товарів. Земельна ділянка відчужується без зміни цільового призначення.

Згідно п. 2.1 Договору, ціна продажу Земельної ділянки за цим Договором визначена на підставі Висновку про ринкову вартість земельної ділянки, складеного КП «Київський інститут земельних відносин» становить 534 000 гривень.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Боярка Фастівського району Київської області.

На момент смерті ОСОБА_7 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 зареєстрованому 19.02.1994 Відділом реєстрації актів цивільного стану Харківської районної державної адміністрації м. Києва.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.03.1981 року, виданого с. Коцюбинське Ірпінського району Київської області вбачається, що ОСОБА_18 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , актовий запис № 30 від 19.03.1981, після укладення шлюбу 07.07.2007 змінила прізвище на « ОСОБА_19 ».

Згідно свідоцтва про право власності від 31.10.2023 за реєстровим № 2-1163, виданого Державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є тим з подружжя, яка пережила чоловіка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , їй належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно набуте подружжям під час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке посвідчується цим свідоцтвом, складається з: земельної ділянки площею 0, 0159 га, кадастровий номер: :90:011:0005, яка розташована по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 31.10.2023 року за реєстровим № 2-1167, виданого Державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина ОСОБА_4 на 1/2 частку та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на 1/2 частку. Спадщина, на яку у вказаних частках видано це свідоцтво, складається з: 1/2 частки земельної ділянки площею 0, 0159 га, кадастровий номер: :90:011:0005, яка розташована по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови.

Згідно свідоцтва про право власності від 31.10.2023 року за реєстровим № 2-1165, виданого Державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина ОСОБА_4 на 1/2 частку та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на 1/2 частку. Спадщина, на яку у вказаних частках видано це свідоцтво, складається з: 1/2 частки земельної ділянки площею 0, 0159 га, кадастровий номер: :90:011:0005, яка розташована по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови.

IV. Мотивувальна частина.

Ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Ст. 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до ст. 6 вказаного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Ст. 1130 ЦК України визначено поняття договору про спільну діяльність. Так, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 916/2500/15 дійшла висновку, що згідно зі статтями 1130-1132 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ч.1 ст. 1133, ч.1 ст. 1134 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Таким чином, з наведеного вбачається, що ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 уклали договір про спільну діяльність - досягнення цілей щодо отримання прибутку та ведення господарських операцій, будівництва магазину для продажу товарів, продажу продовольчих товарів у вказаному магазині після завершення його будівництва та здачі його в експлуатацію на перетину АДРЕСА_2 .

При цьому, сторони дійшли згоди, що керівництво доручено ОСОБА_7 .

В підтвердження дійсності укладеного правочину та виконання сторонами договору, а також справжньої мети здійснювати спільну діяльність, вбачається, що сторони належним чином виконували умови договору, окрім того з наданих копій квитанцій, вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вносились грошові кошти на рахунки та ф в готівковій формі, що підтверджує факт здійснення спільної діяльності між сторонами, оскільки саме ОСОБА_7 було доручено керування усією спільною діяльністю та виконання усіх необхідних юридичних дії та актів для досягнення поставленої за Договором мети.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 набута внаслідок спільної діяльності та за рахунок коштів ОСОБА_1 та є спільною власністю учасників договору.

Відповідно до положень ст.і 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише визнанням державою вже набутого особою права, а відтак та обставина, що реєстрація права власності на спірне майно відбулась за ОСОБА_7 , не має жодного правового значення для вирішення цього спору.

Зважаючи на викладене, надані відповідачами на спростування спільності спірного майна сторін договору докази суд відхиляє з підстав їх невідповідності критерію належності і достовірності, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження обставин, які відносяться до предмету доказування у даній справі.

04.12.2023 на виконання умов Договору про спільну діяльність від 17.10.2018 представником позивачів направлено претензію на адресу відповідачів, відповідно до якої він просив вчинити дії по усуненню порушення прав учасників вищезазначеного договору та визначитися з подальшою пропозицією щодо договору.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина 1 ст. 1298 ЦК України).

Спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2- 1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14.05.2018 у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23.09.2020 у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 563/1101/19.

Положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядок), визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину.

Відповідно до п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Відповідно до п. 66 Постанови КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане,не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7судам роз`яснено, що відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавцю ОСОБА_7 належало 40 % від спільної діяльності за Договором від 17.10.2008 укладеного між ним та фізичною - особою ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_1 . При цьому, суд приходить до висновку, що Договір купівлі - продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 14.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 454, було укладено в результаті спільної діяльності, у зв`язку з чим, спадкодавець фактично має право на 40 % вказаної земельної ділянки.

Таким чином, враховуючи, що при видачі свідоцтв про право на спадщину відповідачам, нотаріус не могла знати про обсяг частки спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів та відповідно скасування свідоцтв про право на спадщину.

Щодо визнання права власності на частку земельної ділянки, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. ст. 325, 328 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. ст. 356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Таким чином, враховуючи, що відповідачами не спростовано доводів позовної заяви, при цьому, висновки суду здійснені за результатами аналізу всіх обставин справи в сукупності та її матеріалів, з врахуванням визначення часток сторін відповідно до договору про спільну діяльність, дають прийти до обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині визнання права власності за позивачами на частки земельної ділянки, яка є предметом їх спільної діяльності.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 25, 328, 1216, 1217, 1218, 1227,1261,1301 ЦК України, ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0159 га, кадастровий номер :90:011:0005, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , видане 31.10.2023 Державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І., запис у реєстрі за № 2-1163, на ім`я ОСОБА_4 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0159 га, кадастровий номер :90:011:0005, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , видане 31.10.2023 Державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І., запис у реєстрі за № 2-1165, на ім`я ОСОБА_4 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,0159 га, кадастровий номер :90:011:0005, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , видане 31.10.2023 Державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І., запис у реєстрі за № 2-1167, на ім`я ОСОБА_6 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 40/100 частин земельної ділянки площею 0,0159 га, кадастровий номер :90:011:0005, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 20/100 частин земельної ділянки площею 0,0159 га кадастровий номер :90:011:0005, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 , мобільний телефон НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 , мобільний телефон НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_4 , мобільний телефон, електронна адреса невідомі.

Відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП невідомий, місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_5 , мобільний телефон, електронна адреса невідомі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Заставенко М.О.

Повний текст рішення складено 15.10.2024.