ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9419/24 Справа № 202/4386/24 Суддя у 1-й інстанції - Михальченко А. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2024 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2024 року по справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (далі КП «Дніпроводоканал» ДМР) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позовних вимог посилалоия на те, що відповідачі є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, що надаються за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі своєчасно не здійснюють оплату за надані послуги, у зв`язку з чим, станом на 31 січня 2024 року, утворилася заборгованість у розмірі 12 238, 11 грн., котра складається з: 11 005, 81 грн. - сума основного боргу за період з вересня 2015 року по січень 2024 року; 1 100,17 грн. - інфляційного збільшення за період з липня 2018 року по січень 2022 року; 132,13 грн. - 3% річних за період з липня 2018 року по січень 2022 року, тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно на їх користь з відповідачів суму заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення та судовий збір.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з квітня 2017 року по 24 червня 2021 року в сумі 5 298,08 грн., судовий збір в сумі 1 310,82 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення за період з 25 червня 2021 року по січень 2024 року в сумі 4 788,78 грн., судовий збір в сумі 1 184,86 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2024 року відмовлено позивачу у стягненні з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних.

В апеляційній скарзі КП «Дніпроводоканал» ДМР посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та додаткове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що є очевидна невідповідність стягнутих сум обставинам справи. Фактично додаткове рішення суперечить основному рішенню. Вказує про наявність підстав для стягнення суми боргу та 1 100,17 грн. - інфляційного збільшення за період з липня 2018 року по січень 2022 року; 132,13 грн. - 3% річних за період з липня 2018 року по січень 2022 року.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 12 238,11 грн. та не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення та додаткового рішення суду.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що КП «Дніпроводоканал» ДМР, відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надає фізичній особі споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у водопостачанні і водовідведенні за його місцем проживання.

Відповідно до довідки № 216 від 07 лютого 2024 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , гуртожиток, з 18 січня 2008 року. Разом з ним за вказаною адресою, з 13 квітня 2007 року зареєстрована дружина ОСОБА_2 .

Відповідно до повідомлення про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи №73 від 24 червня 2021 року, за відомостями виконавчого комітету Покровської селищної ради, ОСОБА_2 , знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 24 червня 2021 року у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади № 2024/003571710 від 10 квітня 2024 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 24 червня 2021 року.

Як вбачається з акту депутата Покровської селищної ради Загорулько А.О., складеного 12 квітня 2024 року, ОСОБА_2 проживає за місцем реєстрації - АДРЕСА_2 .

Згідно рішення №526 Дніпропетровської міської ради від 20 квітня 1995 року, Про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, на ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Зазначене свідчить, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, а саме, КП «Дніпроводоканал» ДМР надає відповідачам послуги водопостачання та водовідведення, а відповідачі, в свою чергу, мають оплачувати вартість отриманих послуг відповідно до встановлених тарифів.

Відповідачі свої зобов`язання по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення не виконують, у зв`язку з чим відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 31 січня 2024 року, виникла заборгованість у розмірі 12 238,11 грн., з яких: сума основного боргу 11005,81 грн., 3% річних 132,13 грн, інфляційне збільшення 1 100,17 грн..

Задовольняючи частково позов КП «Дніпроводоканал» ДМР суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачів, в межах строку позовної давності, про застосування якого заявлено у суді першої інстанції, необхідно розраховувати за період з квітня 2017 року по січень 2024 року. Тому, з урахування застосованих судом строків позовної давності та наданого розрахунку позивача, борг відповідачів за період з квітня 2017 року по січень 2024 року становить 10 086,16 грн., який підлягає стягненню на користь позивача. Також вказав, що стягнення з відповідачів інфляційних збитків в розмірі 1 100,17 грн. та 3% річних в розмірі 132,13 грн., за період з липня 2018 року по січень 2022 року підлягають задоволенню. Суд зазначив, що з урахуванням розрахунку, який було надано позивачем, заборгованість з квітня 2017 року по січень 2024 року склала 10 086,16 грн., а сума інфляційного збільшення - 1 100,17 грн. та 3% річних - 132,13 грн. При цьому позивач, згідно із наданими документами правильно нараховував інфляцію та 3% річних. Наданий позивачем розрахунок нічим не спростовується, а тому приймається судом. Зазначені суми підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Враховуючи наведе, суд вказав, що з відповідачів необхідно стягнути солідарно на користь позивача заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення за період з квітня 2017 року по 24 червня 2021 року у розмірі 5 298, 08 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення за період з 25 червня 2024 по січень 2024 у розмірі 4 788,78 грн.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2024 року відмовлено позивачу у стягненні з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних.

Вказано, що суд прийшов до висновку, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачів, в межах строку позовної давності, необхідно розраховувати та стягнути за період з квітня 2017 року по січень 2024 року, який становить 10 086,16 грн., в яку входить: 8 853,86 грн. - сума основного боргу (15 496,05 грн. (нараховано) 462,19 грн. (перераховано) 6 180 грн. (сплачено) = 8 853,86 грн.), 1 100, 17 грн. - інфляційне збільшення, 132,13 грн. - 3% річних. За таких обставин підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення немає, оскільки питання щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних було вирішено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого уст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 64, 67, 68 ЖК України наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинковихприміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Звертаючись до суду із позовом, КП «Дніпроводоканал» ДМР зазначали, що між ними та відповідачами, як зареєстрованими у квартирі, встановились фактичні відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , гуртожиток, за якою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.

Суд першої інстанції встановивши, що відповідачка ОСОБА_2 з 24 червня 2021 року зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 , дійшов правильного висновку, про стягнення заборгованості за період по 24 червня 2021 року з відповідачів, солідарно. Решту заборгованості стягнув з відповідача ОСОБА_1

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

З огляду на наведене, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №401/710/15-ц.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Як вбачається з позову, поданого 29 березня 2024 року, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з вересня 2015 року по січень 2024.

Тому суд першої інстанції, врахувавши заяву про застосування строків позовної давності, правильно встановив період стягнення заборгованості саме з квітня 2017 року по січень 2024 року.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було здійснено розрахунок заборгованості, з врахуванням заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, поданої відповідачкою.

Так здійснивши власну калькуляцію заборгованості, колегія суддів звертає увагу позивача, що заборгованість за послуги з водопостачання і водовідведення за період з квітня 2017 року по січень 2024 року становить 8853,86 грн. З розрахунку заборгованості встановлено, що за спірний період позивачем нараховано 15496,05 грн., у вказану суму увійшло 462,19 грн. перерахованої суми, також за вказаний період було сплачено 6180 грн., тому від суми 15496,05 грн. слід відняти перераховану суму у розмірі 462,19 грн. та сплачену суму розмірі 6180 грн. Також судом стягнуто 1100,17 грн. інфляційного збільшення та 132,13 грн. - 3% річних.

Тобто загальний розмір заборгованості з квітня 2017 року по січень 2024 року становить 10086,16 грн., та саме вказана сума стягнута судом першої інстанції.

Підстав для задоволення апеляційної скарги, за встановлених обставин, не встановлено. Доводи апеляційної скарги в частині того, що є очевидна невідповідність стягнутих сум обставинам справи, є хибними. Колегія суддів звертає увагу на те, що сума інфляційного збільшення та 3 % річних стягнута судом першої інстанції у правильному розмірі.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що фактично додаткове рішення суперечить основному рішенню відхиляються, оскільки додатковим рішенням відмовлено у вирішені питання, яке вже було вирішено рішенням суду.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2024 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида