ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8157/24 Справа № 210/56/22 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/56/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 травня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» (надаі - ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО») про відшкодування шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Просив суд: стягнути з ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України; стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 72 999,93 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України; стягнути з ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» на користь ОСОБА_1 38 400,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України; стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 461 600,00 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоду, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 72 999,93 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 300 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1280,00 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 6000,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення суду та відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір цих витрат не є розумним та обґрунтованим, а також не надано доказів на підтвердження оплати послуг адвоката. Зазначає, що з Акту виконаних робіт не вбачається скільки витрачено адвокатом часу на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних роботі. В даному випадку, відсутня об?єктивна можливість пересвідчитися щодо домовленості між адвокатом Шиліним В.А. та його клієнтом щодо порядку обчислення адвокатського гонорару.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» зазначає, що оскаржуване додаткове рішення суду є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому додаткове рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, відповідач ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» вказав, що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000,00 грн та поштові витрати у сумі 58,50 грн, які просить стягнути з позивача на свою користь.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення суд, першої інстанції зазначив, що заявлений відповідачем ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» та підтверджений документально розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, відповідає складності справи, наданим адвокатом послугам, часу витраченому ним на виконання відповідних робіт та надання послуг, обсягу таких послуг.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18; від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, відповідачем ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» надано копію Договору про надання правової допомоги від 12 червня 2020 року, копією Додатку №1 до договору б/н від 12 червня 2022 року про надання правничої допомоги від 14 лютого 2022 року, копію Акту приймання наданих послуг за договором №б/н від 12 червня 2020 року, Додатку №1 від 14 лютого 2022 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 14 лютого 2022 року.

Згідно Додатку №1 до договору б/н від 12 червня 2022 року про надання правничої допомоги від 14 лютого 2022 року, сторони погодили розмір фіксованого гонорару в сумі 6 000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги, представленої в інтересах Клієнта (ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО») в Дзержинському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за позовом ОСОБА_1 у справі №210/56/22 про стягнення з ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» страхового відшкодування. Оплату гонорару за надання правничої допомоги не пізніше 30 днів після набрання законної сили рішенням суду.

Згідно Акту приймання наданих послуг за договором №б/н від 12 червня 2020 року сторони підтвердили надання наступних послуг: ознайомленні з наявними документами заявника, підстави позовної заяви, її обґрунтованості; вивчення актуальної судової практики з цих питань та визначення правової позиції, збір письмових доказів; складення заяв, скарг, процесуальних документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновлення в разі порушення; супровідні заходи розгляду справи у суді.

Отже, наявні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та доводи апеляційної скарги про те, що з Акту виконаних робіт не вбачається скільки витрачено адвокатом часу на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних роботі, як і про те, що вданому випадку, відсутня об?єктивна можливість пересвідчитися щодо домовленості між адвокатом Шиліним В.А. та його клієнтом щодо порядку обчислення адвокатського гонорару, є безпідставними та не приймаються колегією суддів.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (консультація, перегляд судової практики, складення процесуальних документів), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» 6 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи.

Слід зазначити, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), а тому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суду не надано доказів на підтвердження оплати послуг адвоката.

Отже, вирішуючи питання про ухвалення рішення по справі, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір в частині розподілу судових витрат, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду - залишенню без змін.

Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, за надання професійної правничої допомоги за Договором про надання правової допомоги від 12 червня 2020 року та Додатком №2 до нього від 10 липня 2024 року, сторони погодили розмір фіксованого гонорару в сумі 2 000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги, представленої в інтересах Клієнта (ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО») в Дніпровському апеляційному суді за позовом ОСОБА_1 у справі №210/56/22 про стягнення з ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» страхового відшкодування. Оплату гонорару за надання правничої допомоги не пізніше 30 днів після набрання законної сили рішенням суду.

Актом виконаних робіт від 06 серпня 2024 року сторонами підтверджено факт належного виконання зобов?язань за цим Договором.

Матеріали справи не містять клопотання позивача ОСОБА_1 про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у суді апеляційної інстанції, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 заі 18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 000,00 грн. та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат.

Крім того, сума витрат за оплату поштових відправлень теж підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 , оскільки понесення цих витрат підтверджено належними доказами, а саме: квитанцією від 06 серпня 2024 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок та судові витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, у розмірі 58 (п?ятдесят вісім) гривень 50 (п?ятдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 16 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: