Справа № 347/2067/24
Провадження № 2/347/747/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

секретаря Мошулі Т.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

22.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування вимог покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . 28 грудня 2015 року вона зробила на випадок смерті заповідальне розпорядження, яким все належне їй майно заповіла позивачу ОСОБА_4 . Спадщину після смерті батька прийняв тільки він. Спадкове майно складається з: житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 . Після смерті батька він звернувся до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, але йому було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій і рекомендовано по даному питанню звернутись до Косівського районного суду.

З цих підстав, ОСОБА_1 просив суд в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 27.08.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 26.09.2024 року (а.с.23).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що згідно копії паспорта серії НОМЕР_1 виданого Косівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 05.05.2001 року, позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Пістинь, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.4) та відповідно до копії картки платника податків, 16.08.2001 року позивача було зареєстровано платником податків у Державному реєстрі за (зворот а.с.4).

Згідно копії Витягу з реєстру територіальної громади за №2023/009162449 від 09.11.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_2 виданого Косівським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 04.11.1998 року, відповідач ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Пістинь, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.6).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 18.08.1984 року, батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8).

Відповідно до копії довідки виданої Пістинським старостинським округом Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на день смерті був зареєстрований в житловому будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 . В цьому ж будинку на даний час зареєстровані: ОСОБА_2 , 1957 р.н. дружина померлого, ОСОБА_1 , 1984 р.н. син, та онуки ОСОБА_5 , 2016 р.н. і ОСОБА_6 , 2021 р.н. Заповіт від імені ОСОБА_3 в Пістинській сільській раді не посвідчувався (а.с.9).

Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 15.03.2023 року приватним нотаріусом Григорчук З.Р. було здійснено реєстрацію спадкової справи спадкодавця ОСОБА_3 , тобто внесено відповідні відомості до спадкового реєстру (а.с.10).

Відповідно до копії заяви про відмову від спадщини від 15 березня 2023 року №48, ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , відмовилась від прийняття належної їй спадщини на користь їх сина (позивача) ОСОБА_1 (а.с.11).

Як видно із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.05.2024 року за №02-31/117, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв"язку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а.с.12).

Згідно з копією технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до вказаного будинковолодіння входять: житловий будинок загальною площею 51,8 кв.м., літня кухня, гараж, навіс, оборіг, стайня, дворова вбиральня, огорожа, огорожа, ворота, криниця (а.с.13-18).

Відповідно до висновку про вартість майна №42 від 19.08.2024 року, ринкова вартість домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 становить 96385 грн. (а.с.19).

Згідно довідки виданої Пістинським старостинським округом Косівського району Івано-Франківської області за №493 від 09.10.2024 року, житловому будинку в АДРЕСА_1 , який належав померлому ОСОБА_3 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ) було змінено, після уточнення, поштову адресу на АДРЕСА_1 .

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Однак, відповідач ОСОБА_2 подала до нотаріуса заяву про відмову від належної їй частки у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_3 на користь позивача сина ОСОБА_1 .

Відтак, ОСОБА_1 (позивач) звернувся до приватного нотаріуса Григорчук З.Р. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом, проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно померлого ОСОБА_3 .

У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся до Косівського районного суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя не встиг належним чином оформити право власності на спадкове майно за адресою: АДРЕСА_1 , а спадкоємець ОСОБА_7 після відмови від спадщини спадкоємця ОСОБА_2 , є єдиним спадкоємцем цього спадкового майна, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим його право підлягає захисту у судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 200, 223, 247, 263, 264, 265 ЦПК України і на підставі ст. ст. 392, 1216, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 жовтня 2024 року.

Суддя Ю. С. Кіцула