ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6766/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року суддя Дарницького районного суду міста Києва Шаповалова К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків,

В С Т А Н О В И В:

у травні 2024 року ТОВ "Дебт Форс" звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 24 жовтня 2007 року між АТ "Банк Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 09-409/07-Ап. 20 березня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення № 753/8191/13, яким з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за вищезгаданим кредитним договором у розмірі 918071,50 грн та судовий збір у розмірі 3341,00 грн. Станом на день подачі даного позову рішення залишається невиконаним. Згідно ухвали Київського апеляційного суду № 753/8191/13 від 14 листопада 2019 року стягувача у справі було змінено на ТОВ "Вердикт Капітал". 07 лютого 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Кампсіс Фінанс" було укладено договір відступлення прав вимоги, зокрема і за кредитним договором № 09-409/07-Ап. 26 травня 2023 року між ТОВ "Кампсіс Фінанс" та ТОВ "Дебт Форс" було укладено договір відступлення прав вимоги № 26-05/23, відповідно до якого до ТОВ "Дебт Форс" перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором 09-409/07-Ап. Таким чином до ТОВ "Дебт Форс" перейшло право грошової вимоги до відповідача. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не виконується рішення суду №753/8191/13 від 20 березня 2014 року, ТОВ "Дебт Форс" просить суд стягнути з нього 3% річних та інфляційні втрати, які виникли у зв`язку із невиконанням зобов`язання, що становлять 22 561,92 грн та 74 019, 78 грн, відповідно. Окрім того, позивач просить суд стягнути із відповідача суму сплаченого судового збору 3028,00 грн та витрати понесені позивачем на професійну правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 травня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 30 травня 2024 року

18 червня 2024 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 19 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками двічі направлялися відповідачу на адресу його місця реєстрації: АДРЕСА_1 , проте поверталися до суду без вручення адресату, з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2007 року між АТ "Банк Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 09-409/07-Ап. (а.с.7-9).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2014 року, яке набрало законної сили, було частково задоволено позов АТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором, зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 918071, 560 грн, судові витрати в розмірі 3341,00 грн, та витрати на виклик відповідача до суду в розмірі 420,00 грн. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 було відмовлено (а.с.10 зворот - 13).

Згідно копії ухвали Київського апеляційного суду № 753/8191/13 від 14 листопада 2019 року стягувача у справі №753/8191/13 було змінено з АТ «Банк «Фінанси та кредит»на ТОВ "Вердикт Капітал" (а.с.13 зворот-16).

07 лютого 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Кампсіс Фінанс" було укладено договір відступлення прав вимоги, зокрема, і за кредитним договором № 09-409/07-Ап, відповідно до якого до ТОВ "Кампсіс Фінанс" перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 (а.с. 16 зворот, 18), про що свідчить копія реєстру боржників до вказаного договору відступлення прав вимоги (а.с.19-21)

26 травня 2023 року між ТОВ "Кампсіс Фінанс" та ТОВ "Дебт Форс" було укладено договір відступлення прав вимоги № 26-05/23, відповідно до якого до ТОВ "Дебт Форс" перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором 09-409/07-Ап, боржником за яким є ОСОБА_1 (а.с.22-24), що підтверджується копією реєстру боржників до вказаного договору відступлення прав вимоги (а.с.25-27).

Таким чином до ТОВ "Дебт Форс" перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 з примусового виконання рішення суду № 753/8191/13 від 20 березня 2014 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 09-409/07-Ап.

Згідно пунктом першим частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц).

Згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості на користь первісного кредитора за рішенням суду № 753/8191/13 чи сплата такої позивачу після укладання договору факторінгу.

Таким чином, у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість перед ТОВ «Дебт Форс» за невиконання зобов`язання за рішенням суду № 753/8191/13 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 09-409/07-Ап від 24 жовтня 2007 року.

Згідно частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

ТОВ "Дебт Форс", як новий кредитор, просить стягнути із відповідача інфляційні втрати та 3 % річних від суми боргу, які виникли у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання за рішенням суду № 753/8191/13 від 20 березня 2014 року, що складає: 22 561, 92 грн - 3% річних, 74 019,78 - інфляційні збитки, що загалом становить 96 581, 70 грн.

Суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних від суми боргу, наданий позивачем, та встановив його обґрунтованість і арифметичну вірність.

Враховуючи наведене, після ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором зобов`язання відповідача щодо сплати заборгованості не припинилося та триває до його фактичного виконання. Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано. На час розгляду справи рішення у справі № 753/8191/13 є чинним та таким, що набрало законної сили. При цьому суд зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання інфляційної складової боргу та трьох процентів річних, від простроченої суми, передбачених статтею 625 ЦК України.

Разом з тим представник позивач просив стягнути з відповідача витрати понесені позивачем на правничу допомогу у розмірі 13000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень пункту 1.1 договору №25/04-23 про надання правової допомоги від 25 квітня 2023 року, укладеного між ТОВ "Дебт Форс" та АО "Лігал Ассістанс", клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору.

Згідно пункту 4.3 договору, акт про надання юридичної допомоги готується адвокатським об`єднанням та надсилається клієнту не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому була надана юридична допомога.

Пунктом 4.5 передбачено, що сума визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.

Згідно заявник на надання юридичної допомоги №40 від 01 травня 2024 року, сторони за договором № 25/14-23 про надання правової допомоги, погодили надання юридичних послуг по супроводу примусового стягнення з ОСОБА_1 , серед яких:консультація усна (з вивченням документів) по кредитній справі № 09-409/07-Ап - 1500 грн; консультація письмова по судовому рішенні у справі №753/8191/13 - 1500 грн; підготовка (складення) позовної заяви про стягнення 3% інфляційних збитків у відповідності до статті 625 ЦК України з клопотанням - 6000 грн; формування додатків до позовної заяви, зібрання та передача справи замовнику - 4000 грн.

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг від 08 травня 2024 року Адвокатське об`єднання надало, а клієнт ТОВ "Дебт Форс" прийняло надані послуги по справі боржника ОСОБА_1 на суму 13 000 грн.

Отже, представником позивача надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.

Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, підстави та предмет позову, зміст поданої позовної заяви, докази, долучені до неї, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатським об`єднанням роботи, враховуючи те, що категорія справ, до якої відноситься зазначена справа не є складною, існує усталена судова практика щодо вирішення аналогічних спорів, з огляду на те, що ТОВ "Дебт Форс" подає значну кількість аналогічних позовів у всі суди України, тобто дії, щодо складання позовної заяви не потребують значного часу від професійного адвоката, враховуючи, що такий вид послуг як "консультація по кредитній справі" не є правничою допомогою при розгляді цієї справи, а "консультація по судовому рішенню" та "формування додатків до позовної заяви, збирання та передача замовнику" є штучно створеними, з метою збільшення вартості наданих адвокатом послуг та з урахуванням того, що всі додатки, які додані до позовної заяви, враховуючи їх вид та зміст, знаходились саме у позивача та надавались адвокату для складання позовної заяви, суд дійшов висновку, що розмір правничої допомоги у сумі 13000 грн, яка зазначена у акті, не відповідає критерію розумності, не співрозмірна із виконаною роботою, а її відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволення у розмірі 4000 грн.

На підставі частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір, сплачений при зверненні позивачем до суду з позовом, підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" три проценти річних та суму інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 96581,70 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн та суму витрат понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

В іншій частині вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс", , місцезнаходження: м. Київ, вул. Харківське шосе, 201/203, літ. 2-А, оф.602.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя К.В. Шаповалова