Провадження № 2/161/3441/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Вольської А.А.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення гонорару за договором про надання правової допомоги, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що 28.11.2023 між ним та відповідачем було укладено договір про надання правової допомоги, п. 5.1 якого передбачено, що адвокат зобов`язується вчинити всі необхідні дії для захисту клієнта у кримінальній справі № 161/20358/23 в Луцькому міськрайонному суді Волинської області. П. 3.1.5 вказаного договору передбачено, що клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі 23000,00 грн.

29.11.2023 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/20358/23, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 1 рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Вказаним вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області підтверджується, що захист інтересів ОСОБА_2 здійснював адвокат Мисковець О.Ю.

Зазначає, що він свої зобов`язання за договором виконав, проте, відповідач не сплатив обумовлений гонорар.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 23000,00 грн. за договором про надання правової допомоги від 28.11.2023 та понесені у справі судові витрати.

Ухвалою судді від 19.06.2024 позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог ухвали позивачем усунуто зазначені в ній недоліки у визначений строк.

Ухвалою судді від 04.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк до суду не надходило.

В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав та просив задовольнити з наведених у ньому підстав.

Відповідач позов визнав частково.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд установив таке.

28.11.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги (далі Договір) (а.с. 04).

Факт укладення та підписання договору сторонами визнається та не оспорюється.

Таким чином, Договір був підписаний його сторонами та містить реквізити сторін.

Предметом Договору про надання правової допомоги є здійснення представництва в Луцькому міськрайонному суді Волинської області у кримінальній справі № 161/20358/23 (п. 1.1 Договору).

ОСОБА_1 відповідно до умов договору, взяв на себе зобов`язання вчинити всі необхідні дії для захисту ОСОБА_2 у кримінальній справі № 161/20358/23 в Луцькому міськрайонному суді Волинської області, а ОСОБА_2 в свою чергу зобов`язався сплатити гонорар в сумі 23000,00 грн.

Таким чином, спірні правовідносини, що склалися між сторонами у цій справі, є правовідносинами, що виникли між сторонами Договору (між адвокатом та його клієнтом), з приводу виконання цього Договору, є господарськими, договірними та зобов`язальними.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Враховуючи зобов`язальний та договірний характер цих правовідносин для їх врегулювання застосовуються загальні вимоги договірного права, норми цивільного права, що урегульовують зобов`язальні договірні відносини.

Відповідно до ч.1, 5 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Отже, за своєю правовою природою укладений між сторонами у справі Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Ч.1 ст.903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п.4 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про на дання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічні положення містяться і у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним З`їздом адвокатів України 2017 року 09.06.2017, зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 2019 року 15.02.2019.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Не погодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Адвокат, який надає безоплатну правову допомогу, отримує винагороду виключно за рахунок держави у порядку та розмірах, встановлених законодавством (ч. 3, 4, 6 ст. 28 Правил адвокатської етики).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір є відплатним.

З п.3.1.5 Р.3 Договору випливає, що розмір гонорару за цим договором становить 23000,00 грн.

Отже, істотна умова договору, а саме ціна, була визначена сторонами у вказаному вище пункті Договору.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За змістом п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що Договір недійсним повністю чи частково в судовому порядку не визнавався, сторонами не розривався та не змінювався.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18).

З огляду на викладене, враховуючи закріплену законом презумпцію правомірності правочину, Договір укладений між сторонами є дійсним та є обов`язковим до виконання сторонами.

29.11.2023 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за участю обвинуваченого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 ухвалено ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 1 рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Наведеним вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області підтверджується факт виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за Договором, натомість відповідач обумовлену суму гонорару позивачу не сплатив.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 є підставною та підлягає до задоволення.

Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 2, 12, 13, 141, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 11, 204, 626, 509, 901, 903 ЦК України, Законом України «Про адвокатуру», суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 23000 (двадцять три тисячі) гривень за договором про надання правової допомоги від 28 листопада 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 1211 (одна тисяча одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта