Справа № 509/1712/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Козирського Є.С.

секретаря Лисенко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2023 року Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив позовні вимоги, і в остаточній редакції просив суд зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перешкоджати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вільному спілкуванні зі своїм сином: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; Визначити наступний порядок спілкування батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : необмежене спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

В обґрунтування позову зазначив, що 24 вересня 2015 року між ним та Відповідачкою був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2018 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу їх син став проживати разом із Відповідачкою. Оскільки ОСОБА_2 перешкоджає йому у вільному спілкуванні з дитиною, ним не вдається погодити умови його участі у вихованні дитини добровільно, він змушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з моменту розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою, відповідачка жодного разу не створювала перешкод у спілкування дитини з батьком, а навпаки сама неодноразово пропонувала йому поспілкуватися з дитиною, щоб дитина знала свого батька та відчувала батьківську підтримку від нього. Але сам же ОСОБА_1 , не проявляв інтересу до спілкування з дитиною, навіть тоді коли у нього така можливість була, від жодного разу не те що з ним не спілкувався, він навіть не приходив до дитини, коли син був у батьків самого позивача (бабусі та дідуся). Крім того, ОСОБА_4 відвідував дитячій садочок де працює бабуся позивача (прабабуся ОСОБА_5 ) та позивач взагалі не мав перешкод у спілкуванні з дитиною, та відвідування дитячого садочку. Але не зважаючи на те, що склалися цілком нормальні відносини з батьками позивача і навіть з його бабусею, щодо спілкування з дитиною, а також з відвідуванням дитини бабусі та дідуся (в квартирі де проживає позивач) чомусь саме тільки у позивача виникли нібито труднощі з приводу спілкування з дитиною. Після того, як ОСОБА_2 дізналася про цієї судової справи, вона неодноразово питалася поспілкуватися з відповідачем, та один раз це їй вдалося, вона йому запропонувала спочатку підготувати дитину, поступово перейти до їх спілкування. При цьому відповідачка зазначила, що дитина дуже вразлива та дуже прив`язана до матері, а емоційний зв`язок з відповідачем у сина відсутній, оскільки син не спілкувався з батьком, відсутній будь який у тому числі і психологічний зв`язок, дитини з відповідачем. Крім того, відповідачка запропонувала спілкування дитини з ним за допомогою інтернет зв`язку (меседжерів), в часи за їх домовленістю, але не на шкоду дитині та його зайняттям. На це відповідач відповів, що він подумає, та найближчим часом наддасть відповідь, і після цього на зв`язок не виходив. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити.

Відповідач та його представник надали суду заяву, в якій позовні вимоги визнали частково, та не заперечували щодо визначення порядку спілкування батька з сином, а саме: необмежене спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Щодо задоволення вимоги зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перешкоджати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вільному спілкуванні зі своїм сином: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 просила відмовити в цій частині, оскільки дитина перебуває за межами території України.

Представник Третьої особи,що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання, будучи належним чином повідомленими, не з`явився, надіслали на адресу суду пояснення, згідно якого, орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, рекомендує гр. ОСОБА_1 , спільно з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (виключно за бажанням дитини) налагодити контакт задля встановлення батьківських зв`язків з дитиною. Тому вирішення питання щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 залишити на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України).

Судом встановлено, що 24 вересня 2015 року між Позивачем та Відповідачкою був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2019 р. по справі № 521/12016/19. вирішено встановити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю .

Позивач наводить аргументи про те, що після припинення шлюбних відносин колишня дружина чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, у зв`язку із чим виник спір між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 1 ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» ).

Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно свого листа Служба у справах дітей Таїровської селищної ради та Комісія з питань захисту прав дитини при Таїровській селищній раді зазначили, що вважає неможливим на теперішній час визначити більш детальний спосіб участі батька у вихованні дитини (місце та час спілкування), тільки за згодою дитини та домовленістю з матір`ю.

Дитина має велику прихильність до матері, емоційний зв`язок з батьком відсутній, оскільки малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не спілкувався з батьком, відсутній сталий психологічний зв`язок, дитина з батьком. Для встановлення довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька.

Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має повний обсяг прав. Одним з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При вирішенні спору щодо дитини, органом опіки та піклування на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, тобто рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.»

Служба у справах дітей Таїровської селищної ради, рекомендує гр. ОСОБА_1 , спільно з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (виключно за бажанням дитини) налагодити контакт задля встановлення батьківських зав`язків з дитиною.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зроблено висновок, що «судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів».

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 569/18837/19 (провадження № 61-1728св22) вказано, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Ні міжнародні, ні національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання, спілкування та виховання з дітьми.

Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей.

Отже, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов`язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Судом також береться до уваги, що позивач має наміри та бажання спілкуватися і брати участь у вихованні дитини.

Суд із врахуванням зазначених вище норм права, судової практики, а також встановлених обставин у справі, відсутність обставин, які б перешкоджали спілкуванню батька і дитини, а також інших негативних фактів поведінки позивача, які б могли зашкодити дитині, дійшов висновку, що дитина має право знати свого батька; враховуючи те, що відповідач не заперечує щодо задоволення вимоги про визначення порядку спілкування батька з дитиною, а саме: необмежене спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином, а відтак суд вважає задовольнити позов в цій частині.

Крім того, визначаючи вказаний порядок спілкування батька з сином, суд в обов`язковому порядку з урахуванням віку дитини вважає необхідним зобов`язати ОСОБА_1 забезпечити дотримання розпорядку дня дитини, врахування її стану здоров`я, потреб, інтересів, а також рекомендує не допускати протиправних дій та негативних розмов відносно матері дитини ОСОБА_2 , а також одночасно рекомендувати ОСОБА_2 не допускати протиправних дій та негативних розмов із сином відносно батька дитини ОСОБА_1 , з метою дотримання позитивного психоемоційного стану дитини по відношенню до обох батьків.

Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачу у вільному спілкуванні з сином, не підлягають до задоволення, оскільки під час, поки дитина перебуває за кордоном виконати не можливо, тому визначати саме такий спосіб спілкування з дитиною, заздалегідь вбачає неможливість виконати це рішення на період перебування дитини за кордоном.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі зміни обставин, з врахуванням яких суд визначив способи участі позивача у спілкуванні з дитиною, сторони, враховуючи передусім інтереси дитини, можуть змінити вказані способи, а у разі недосягнення згоди звернутися за вирішенням спору до суду.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини задовольнити частково.

Визначити наступний порядок спілкування батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

-необмежене спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 31.01.2024 року.

Суддя: Є. С. Козирський