Справа № 201/8518/24
Провадження № 2/201/3456/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Горбатенко Д.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ «ОТП банк» 18 липня 2024 року звернулось до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 75 606,16 грн., з яких 41 648,28 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24 836,74 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9 121,14 грн. заборгованість за комісією за розрахункове обслуговування, крім того просив стягнути 10 939,62 грн., з яких 1 266,54 грн. заборгованість за тілом кредиту, 227,06 грн. заборгованість за відсотками, 4 833,46 грн. заборгованість за прострочене тіло кредиту, 4 612,56 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3 028 грн.

В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 23.12.2021 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , на підстави якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору АТ «ОТП Банк» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості в сумі 40 300,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання, станом на 20.03.2024, заборгованість за кредитним договором № від 23.12.2021 становить 75 606,16 грн., з яких 41 648,28 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24 836,74 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9 121,14 грн. заборгованість за комісією за розрахункове обслуговування.

Крім того, 18.08.2019 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № _СARD, на підстави якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 отримала два типи кредиту одночасно, а саме: кредит у розмірі 14 157,00 грн. на придбання товару у продавця на строк до 18.08.2021 та відповідно до п. 2 кредитного договору (заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № _СARD від 18.08.2019) кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту (з можливістю збільшення) на строк 3 роки (з правом пролонгації). Згідно розрахунку заборгованості, у зв`язку із порушенням умов кредитного договору/заяви-анкети № _СARD від 18.08.2019 станом на 26.03.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ОТП БАНК» становить суму у розмірі 10 939,62 грн., з яких 1 266,54 грн. заборгованість за тілом кредиту, 227,06 грн. заборгованість за відсотками, 4 833,46 грн. заборгованість за прострочене тіло кредиту, 4 612,56 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 75 606,16 грн. та 10 939,62 грн., а також судові витрати у розмірі 3 028 грн.

Ухвалою судді від 19 липня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Представник позивача надав заяву в якій проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та без його участі.

Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 23.12.2021 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , на підстави якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на умовах, передбачених кредитним договором.

Відповідно до умов кредитного договору АТ «ОТП Банк» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості в сумі 40 300,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання, станом на 20.03.2024, заборгованість за кредитним договором № від 23.12.2021 становить 75 606,16 грн., з яких 41 648,28 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24 836,74 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9 121,14 грн. заборгованість за комісією за розрахункове обслуговування.

18.08.2019 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № _СARD, на підстави якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на умовах, передбачених кредитним договором.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 отримала два типи кредиту одночасно, а саме: кредит у розмірі 14 157,00 грн. на придбання товару у продавця на строк до 18.08.2021 та відповідно до п. 2 кредитного договору (заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № _СARD від 18.08.2019) кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту (з можливістю збільшення) на строк 3 роки (з правом пролонгації).

Отже, підписавши заяву-анкету про надання банківських послуг № _СARD від 18.08.2019 боржник зобов`язався щомісячно до кінця строку дії кожного платіжного періоду сплачувати мінімальний платіж, що включає в себе часткове погашення тіла кредиту та % за користування цими коштами. У випадку несплати мінімального платежу заборгованість, яка не погашена клієнтом в термін (строк), установлений кредитним договором переходить в прострочені боргові зобов`язання. В подальшому прострочені боргові зобов`язання додаються до мінімального платежу, який боржник має сплатити в наступному платіжному періоді. Тобто заборгованість за простроченими відсотками - це нараховані відсотки за кредит, які не було сплачено боржником в попередніх платіжних періодах, а заборгованість за прострочене тіло кредиту - це несплачені обов`язкові платежі по тілу кредиту. Фактично кожного платіжного періоду у випадку несвоєчасної сплати мінімального платежу відбувається перенесення поточної заборгованості в прострочену. Також у випадку перевищення боржником кредитного ліміту нараховується плата за овердрафт. Підтвердженням того, що відповідач був ознайомленим з необхідністю сплати мінімального платежу та іншими умовами договору та Правил користування карткою є те, що він тривалий час виконував умови заяви-анкети та договору, вчасно сплачував мінімальний платіж, а отже був ознайомленим з порядком його нарахування та розміром.

Згідно розрахунку заборгованості, у зв`язку із порушенням умов кредитного договору/заяви-анкети № _СARD від 18.08.2019 станом на 26.03.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ОТП БАНК» становить суму у розмірі 10 939,62 грн., з яких 1 266,54 грн. заборгованість за тілом кредиту, 227,06 грн. заборгованість за відсотками, 4 833,46 грн. заборгованість за прострочене тіло кредиту, 4 612,56 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

За твердженнями представника позивача, підписавши заяву, відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку.

Суд дійшов до висновку, що відповідач добровільно обрав бажаний спосіб та строк кредитування, уклавши кредитні договори у відповідності до положень ч. 2 ст. 640 та ст. 1046 Цивільного кодексу України. Банк свої зобов`язання щодо надання відповідних сум кредиту виконав повністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 , щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Доказів того, що ОСОБА_1 виконала належним чином зобов`язання за договорами банківських послуг, надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості відповідно до умов Договору, суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку, згідно з яким наявна заборгованість, у зв`язку з чим суд критично оцінює доводи відповідача викладені у відзиві, оскільки вказане спростовується вищевикладеним та нічим об`єктивно не підтверджується.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ОТП банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ «ОТП банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь Акціонерного товариства «ОТП банк» слід стягнути суми заборгованості в розмірі 75 606,16 грн. та 10 939,62 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «ОТП банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП банк» () заборгованість за кредитним договором від 23.12.2021 станом на 20.03.2024 в розмірі 75 606 (сімдесят п`ять тисяч шістсот шість) грн.16 коп., з яких 41 648 (сорок одна тисяча шістсот сорок вісім) грн. 28 коп. заборгованість за тілом кредиту, 24 836 (двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять шість) грн. 74 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9 121 (дев`ять тисяч сто двадцять одна) грн. 14 коп. заборгованість за комісією за розрахункове обслуговування; заборгованість за кредитним договором/заявою-анкетою _СARD від 18.08.2019 станом на 26.03.2024 у розмірі 10 939 (десять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн. 62 коп., з яких 1 266 (тисячу двісті шістдесят шість) грн. 54 коп. заборгованість за тілом кредиту, 227 (двісті двадцять сім) грн. 06 коп. заборгованість за відсотками, 4 833 (чотири тисячі вісімсот тридцять три) грн. 46 коп. заборгованість за прострочене тіло кредиту, 4 612 (чотири тисячі шістсот дванадцять) грн. 56 коп. заборгованість за простроченими відсотками, а разом 86 545 (вісімдесят шість тисяч п`ятсот сорок п`ять) грн. 78 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП банк» () витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.В. Батманова