Провадження № 2/185/515/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Соколова В.І., розглянувши у судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко Ольга Миколаївна про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Павлоградського міськрайонного суду з даним позовом в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовної заяви позивачка посилалася на те, що з 15.10.1983 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . 09.12.1999 року спільно з чоловіком приватизувала квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після смерті її чоловіка залишилося спадкове майно 1/4 частина вказаної вище квартири. 27.02.2009 року позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Крім того їй стало відомо, що мати померлого чоловіка ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка належала ОСОБА_2 . До теперішнього часу мати її померлого чоловіка до нотаріальної контори для оформлення спадщини не звернулася, свідоцтво про право на спадщину за законом не отримала. Позивачка більше 10 років безперервно та відкрито володіє нерухомим майном, за власні кошти періодично робить поточний ремонт квартири. Відповідачка жодного дня в квартирі не проживала, квартирою не цікавиться, не утримує її.

Ухвалою від 06.10.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом/повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 27.11.2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Соколов В.І. позов підтримав посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні.

Позивачка позов підтримала, пояснила, що відповідачка це мати її покійного чоловіка. Вона з нею не спілкується і на даний час їй відоме останнє місце її проживання в Білорусії. В спірній квартири відповідачка не проживала та не була зареєстрована. З моменту надання нею заяви про прийняття спадщини до теперішнього часу свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на сайті Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко Ольга Миколаївна в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, покладається на рішення суду.

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача та представника позивача, суд ухвалює у справі заочне рішення.

Вислухав позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов до такого.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Як встановлено судом, з 15.10.1983 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с.11)

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1999 року виданого відділом по обліку та розподілу житлової площі, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить кожному по 1/2 частині квартирі АДРЕСА_1 . (а.с.18)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 13)

07.02.2009 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , а саме на 1/2 (однієї другої) частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 17)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 належить на праві власності 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 41)

Згідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї № 2846 від 28.06.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_1 . (а.с. 19)

Як вбачається з матеріалів спадкової справи заведеної Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , крім позивачки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася мати померлого ОСОБА_2 .

25.06.2009 року Першою Павлоградською Державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю 1/2 частки всього майна ОСОБА_3 , його матері ОСОБА_2 , а саме на грошовий внесок у відділенні № 798 АКІБ «УкрСиббанк» та страхових виплат в ЗАТ «УАСК АСКА-ЖИТТЯ».

Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не видавалося.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

За нормами статті 344 ЦК України володіння майном, як підстава для визнання на нього права власності за набувальною давністю, має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років.

Також, пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю,суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (Постанова Верховного суду від 15.06.2023 р. справа № 359/8844/20).

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини 1 статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

По даній справі встановлено, що право власності на частки квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачкою. Право власності на 1/4 частку вказаної квартири зареєстровано за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати померлого ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на частку квартири, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири не видавалося.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю у вигляді 1/4 частини спірної квартири, оскільки сам по собі факт користування позивачем спірною квартирою не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю. При цьому, позивачу відомо, що відповідачка звернулася з заявою про прийняття спадщини, вона не відмовлялась від своєї частки майна, що в повній мірі виключає можливість набуття позивачем права власності за набувальною давністю.

Таким чином, суд вважає, що позивачкою не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені ним вимоги, тому виходячи із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачкою права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко Ольга Миколаївна про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційну скаргу може бути подано безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання : АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не відомий, останнє відоме місце проживання : АДРЕСА_3 .

Третя особа: державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко Ольга Миколаївна, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Харківська, 114.

Суддя С. Г. Юдіна