Провадження № 2/193/148/24
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

31 січня 2024 року смт. Софіївка

Суддя Софіївського районного суду Дніпропетровської області Кравченко Н.О., розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, суддя приходить до висновку, що позовна заява не відповідає наступним вимогам Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із ч. 3 ст.6Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви,що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується заставками,встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Пунктом 1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб, що на день пред`явлення позову становить 1211,20 грн.. Враховуючи, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру: розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, сума складає 1211,20?2=2422,40 грн.

Позивачем до позову додано квитанцію про оплату 1211,20 грн. судового збору, що не відповідає вимогам.

Також суддя зазначає наступне. В позові заявлено дві вимоги: розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Дані вимоги недоцільно розглядати в одному провадженні, оскільки друга вимога потребує іншого складу учасників справи, а саме залучення органів опіки та піклування за місцем проживання позивача та за місцем проживання відповідача, що в даному випадку є різними юридичними особами та від яких необхідно отримати висновки.

Також в позові не зазначено реєстрацію місця проживання позивача та відповідача.

До позову позивачем долучено довідку ВПО від 19.01.2023 щодо місця проживання її та дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Також зазначено, що вони на час подання позову за цим місцем проживання не знаходяться, а проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішуючи питання підсудності позовної заяви Софіївському районному суду Дніпропетровської області , суддя приймає до уваги також наступне.

Згідно ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Як вбачається з інформації, яка зазначена позивачкою в позовній заяві, позов подано до Софіївського районного суду Дніпропетровської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, а саме за місцем проживання відповідача. Також в позові зазначено зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Згідно відповіді № 177 від 24.01.2024 ВК Софіївської селищної ради гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований.

Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивача та відповідача не додано, місце реєстрації та проживання відповідача не підтверджено.

Таким чином, жодним доказом не підтверджено підставу звернення із даним позовом за ч. 1 ст. 27 ЦПК України (за визначенням позивача) до Софіївського районного суду Дніпропетровської області.

Окрім того , суддя вважає за необхідне зазначити, що враховуючи, що 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Так, форма довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджена постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 № 509, абзацом 2 пункту 1 якої визначено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з пунктом 9 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 (в редакції, яка була чинна до 15.08.2017 року включно), відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2017 № 579 внесено зміни до пункту 9 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», а саме виключено в абзаці першому слова «та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». Вказана постанова набрала з чинності 16.08.2017 року.

Згідно копії паспорту позивача, її місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Таким чином, зі змісту позовної заяви, суддя позбавлений можливості визначити вірну підсудність даного позову, зазначаючи також про недоцільність розгляду вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей в одному провадженні, зважаючи на різний склад сторін в даних позовах, а саме залучення органів опіки та піклування за місцем проживання неповнолітніх дітей та виготовлення ними відповідних висновків, необхідних для розгляду справи.

Як передбачено ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При цьому, судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Таким чином, оскільки встановлено, що позовна заява подана до суду з порушенням вимог ЦПК України, вважаю, що її слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей - залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України, що не перешкоджає також після усунення недоліків повторно звернутись до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.О.Кравченко