Справа №443/1195/24
Провадження №2/443/559/24
РІШЕННЯ

іменем України

16 жовтня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа територіальна громада села Сулятичі в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,92 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №3155 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 21.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Сидорівській сільській раді за №25; визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,13 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №3154 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 21.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Сидорівській сільській раді за №24.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, загальною площею 2,13 га, що належало померлому, згідно Сертифікату на право на земельну часту (пай) серії ЛВ № 3154 від 25.04.1997 року. Згідно довідки Журавненської сільської ради № 72 від 17.05.2024 року ОСОБА_4 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 . У виконкомі Сидорівської сільської ради заповіту ОСОБА_4 заповіту не посвідчувалося. На момент смерті ОСОБА_4 разом з ним постійно проживала його дружина ОСОБА_3 . Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги спадкування за законом, окрім неї була його дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 . Однак вона та її сестра ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_4 не прийняли у жоден із передбачених законом способів. Натомість, дружина покійного ОСОБА_3 прийняла спадщину, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, проте юридично спадщину вона не оформляла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, загальною площею 2,92 га, що належало померлій, згідно сертифікату на право на земельну часту (пай) серії ЛВ № 3155 від 25.04.1997 року. Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,13 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3154 від 25.04.1997 року, що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , однак не оформила своїх спадкових прав. Згідно довідки Журавненської сільської ради № 73 від 17.05.2024 року ОСОБА_3 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 . 14.11.1995 року в Жидачівській державній нотаріальній конторі посвідчено заповіт ОСОБА_3 в користь своїх дочок ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Зазначає, що ОСОБА_2 спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 не прийняла та на неї не претендує. Натомість вона у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №122/2008 року.

24.04.2024 року вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельні частки (паї), що знаходяться на території Сидорівської сільської ради Стрийського (Жидачівського) району Львівської області, одна з яких належала померлій, а інша її чоловікові ОСОБА_4 .

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 16.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якого просить у зв`язку із визнанням позову відповідачем розглянути справу без їх участі у підготовчому судовому засіданні. Позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити.

Відповідач - ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилася, 27.09.2024 року подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі.

Представник третьої особи - Журавненської селищної ради Львівської області у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якого повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви. Крім того просить суд розглянути дану справу без участі їхнього представника.

Оскільки відповідач визнала позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.9).

Як видно із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , 15.05.1997 року розірвано шлюб між ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , про що складено відповідний актовий запис №128. Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище їй « ОСОБА_7 » (а.с.10).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , 05.10.2002 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.11).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання зареєстрована у АДРЕСА_2 , з 12.01.1984 року (а.с.6-7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно органом державної реєстрації актів цивільного стану , що видавався Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Львівській області від 15.02.2018 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, загальною площею 2,13 га, що належало померлому, згідно Сертифікату на право на земельну часту (пай) серії ЛВ № 3154 від 25.04.1997 року (а.с.19).

Згідно довідки Журавненської сільської ради № 72 від 17.05.2024 року ОСОБА_4 до дня своєї смерті, яо наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 . У виконкомі Сидорівської сільської ради заповіту ОСОБА_4 заповіту не посвідчувалося. На момент смерті ОСОБА_4 разом з ним постійно проживала його дружина ОСОБА_3 . ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті (а.с.13).

Оскільки ОСОБА_4 , на випадок своєї смерті, заповіту не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що крім позивачки спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 була його дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 .

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Позивачка та її сестра ОСОБА_2 спадщину після смерті батька ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийняли у жоден із передбачених законом способів.

Натомість дружина покійного - ОСОБА_3 , спадщину за законом після смерті свого чоловіка - ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла, оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично своїх спадкових прав не оформила, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №77073554 від 23.05.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 , виданим Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 24.01.2000 року (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, загальною площею 2,92 га, що належало померлій, згідно сертифікату на право на земельну часту (пай) серії ЛВ № 3155 від 25.04.1997 року (а.с.21).

Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,13 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3154 від 25.04.1997 року, що вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , однак не оформила своїх спадкових прав.

За життя ОСОБА_3 , 14.11.1995 року було складено заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Жидачівської нотаріальної контори Михайлюк Н.Г., та зареєстрований в реєстрі за № 1950, згідно якого остання все своє майно заповіла дочкам ОСОБА_8 та ОСОБА_2 в рівних частках кожній (а.с.17).

Згідно довідки Журавненської сільської ради № 73 від 17.05.2024 року ОСОБА_3 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 . У виконкомі Сидорівської сільської ради від померлої ОСОБА_3 заповіту не посвідчувалося (а.с.16).

Судом також встановлено, що крім позивачки та ОСОБА_2 , інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не було, що підтверджується також матеріалами спадкової справи №122/2008 (а.с.48-57).

ОСОБА_2 , спадщину за заповітом після смерті своєї матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у жоден із передбачених законом способів не прийняла, що підтверджується також поданою нею письмовою заявою (а.с.41).

Натомість позивачка звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №122/2008 (а.с.48-57).

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч.ч. 5,6 ст.1273 ЦК України).

Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_2 , яка містяться в матеріалах спадкової справи №122/2008 (а.с.53), остання повідомляє, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір ОСОБА_3 , та цією заявою стверджує, що спадщину в установлені строки вона не прийняла, за продовженням строку до суду звертатись не буде, на видачу свідоцтва про право на спадщину не претендує.

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №122/2008 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 зверталася тільки позивачка (а.с.49).

З метою оформлення права власності на спадкове майно за заповітом, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №201/02-31 від 24.04.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її мами - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельні частки (паї), що знаходиться на території Сидорівської сільської ради Стрийського району Львівської області, одна з яких належала померлій, а інша, що належала чоловікові ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина - ОСОБА_3 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав і єспадковим майном (а.с.23).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є право на земельні ділянки (пай), які знаходяться на території Сидорівськоїсільської ради Стрийського району Львівської області.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у січні 2000 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 534 ЦК УРСР 1963 року визначає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійний ОСОБА_4 отримав право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3154, зареєстрованого 25.04.1997 року, реєстраційний номер 24, площа земельної ділянки - 2,13 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 21.04.1997 р. №248, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28.05.2024 року (а.с.19).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_4 у відділі не зареєстровано.

Доказом того, що покійна ОСОБА_3 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3155, зареєстрованого 25.04.1997 року, реєстраційний номер 25, площа земельної ділянки - 2,92 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 21.04.1997 р. №248, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28.05.2024 року (а.с.21).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельні частки (паї), які знаходяться на території Сидорівської сільської ради Стрийського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,92 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №3155 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 21.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Сидорівській сільській раді за №25.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,13 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №3154 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 21.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською районною державною адміністрацією по Сидорівській сільській раді за №24.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І. Сливка