КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 758/8788/23 Головуючий у 1 інстанції: Захарчук С. С.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

У заяві ОСОБА_2 просила накласти арешт на автомобіль Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи заяву, посилається на те, що їй стало відомо про те, що відповідач у справі намагався продати зазначений автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя та предметом поділу за її позовом.

Посилаючись на те, що невжиття такого заходу забезпечення позову як арешт майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення, оскільки автомобіль є предметом поділу спільного майна подружжя, просила накласти арешт на автомобіль Lexus ES 250 2019 року випуску, з бензиновим двигуном, об`ємом 2,5 л, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за її позовом задоволено.

Накладено арешт на автомобіль Lexus ES 250 2019 року випуску, з бензиновим двигуном, об`ємом 2,5 л, державний номерний знак НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального та матеріального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухваленню постанови, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, як арешт, і не зазначено, яким чином вказаний захід забезпечення позову може сприяти виконанню рішення суду, із урахуванням принципу диспозитивності. При цьому, будь-яких доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, не надано.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту - не співмірний з предметом позову, оскільки позивач не просить передати їй у власність автомобіль, а навпаки, просить суд передати спірний автомобіль у власність відповідача.

Крім того, вказує, що із заяви про забезпечення позову не вбачається посилання на відповідні докази чи обґрунтування, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Сам по собі факт звернення особи з позовом до суду не надає підстав для забезпечення цього позову, крім випадків, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Таким чином вважає, що стороною позивача не доведено, а судом не встановлено існування обставин, які можуть призвести до ускладнення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду про поділ майна подружжя у спосіб, який просить позивач, а також не доведено, що застосування забезпечення позову буде ефективним захистом поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що реалізація автомобіля, який є предметом поділу у справі, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або унеможливити ефективний захист порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.

За п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до п.6 зазначеної Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Судом встановлено, що в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на автомобіль Lexus, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Заяву обгрунтовувала тим, що їй стало відомо про те, що відповідач у справі намагався продати зазначений автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя та предметом поділу за її позовом.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, пересвідчившись в тому, що, між сторонами дійсно виник спір та існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, дійшов вірного висновку, що позов має бути забезпечений судом.

Саме з цією метою суд вважав можливим забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль Lexus ES 250 2019 року випуску, з бензиновим двигуном, об`ємом 2,5 л, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки вірно вважав, що вказаний захід забезпечення позову є співмірним заявленим у справі позовним вимогам, забезпечить виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача у випадку задоволення позовних вимог судом.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Подільського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: