КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2024 року місто Київ.

Справа №761/19104/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15237/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді (судді-доповідача) Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировська О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року (у складі судді Юзькової О.Л.)

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Кредо», суб`єкт оскарження приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта Іван Миколайович про визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою та просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича від 20.03.2024 про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/19104/15-ц, виданого 13.07.2021 Шевченківським районним судом міста Києва; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича від 20.03.2024 у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 про накладення арешту на грошові кошти боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 3 912 562,72 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича від 20.03.2024 у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича основної винагороди в сумі 355 646,20 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича від 20.03.2024 у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 про визначення для боржника ОСОБА_1 розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 454,50 грн.; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюту Івана Миколайовича виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті ним заходи щодо примусового виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із скасуванням постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 20.03.2024. Скарга мотивована тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича від 20.03.2024 відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/19104/15-ц, виданого 13.07.2021 Шевченківським районним судом міста Києва, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 20.12.2006 року в розмірі 3 555 251,02 грн., з яких 1 930 719,99 грн. - тіло кредиту, 1 540 790,33 грн. - нараховані відсотки, 46 644,13 грн. - 3% річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту, 37 096,57 грн. - 3% річних від простроченої заборгованості по процентах; а також про стягнення з боржника на користь ПАТ «Дельта Банк» 1 211,00 грн. витрат на оголошення у пресі. У вказаній постанові про відкриття виконавчого провадження також зазначено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2022 у справі № 761/19104/15-ц виправлено допущену помилку в тексті виконавчого листа № 761/19104/15-ц, виданого 13 липня 2021 року Шевченківським районним судом міста Києва, а саме замість помилково зазначених назви, ідентифікаційного коду суб`єкта господарської діяльності та місцезнаходження стягувача «Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», 34047020, 04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 39» вказано правильні «Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», 39761587, 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. Б». Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича від 20.03.2024 у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 накладено арешт на грошові кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 3 912 562,72 грн. Також, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича від 20.03.2024 у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 постановлено стягнути з боржника на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича основну винагороду в сумі 355 646,20 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича від 20.03.2024 у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 454,50 грн. Разом з тим, Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа № 761/19104/15-ц від 13.07.2021, пред`явленого стягувачем до примусового виконання поза межами встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, зважаючи на те, що після введення воєнного стану в Україні, розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII було доповнено пунктом 102, положеннями підпункту 4 якого в редакції, чинній на дату відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, встановлено спеціальні (на період воєнного стану) правила переривання та встановлення строків пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, а саме: тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Крім того, пред`явлений стягувачем до примусового виконання виконавчий лист № 761/19104/15-ц від 13.07.2021 не відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII. Так, зазначений у виконавчому листі стягувач ПАТ «Дельта Банк» заяву про відкриття виконавчого провадження не подавав. Надана ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» роздруківка ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2022 у справі № 761/19104/15-ц не є належним підтвердженням зміни вказаного у виконавчому листі стягувача. Роздруківка ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2022 у справі № 761/19104/15-ц не відповідає вимогам Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 № 814, а отже, не підтверджує у встановленому порядку наявності у Товариства статусу стягувача за виконавчим листом № 761/19104/15-ц від 13.07.2021. За таких обставин представник ОСОБА_1 і звернувся до суду з даною скаргою.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 26 липня 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою скаргу задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права.

Вказує, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа № 761/19104/15-ц від 13.07.2021, який пред`явлено стягувачем до примусового виконання поза межами встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Звертає увагу, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання згідно з пп. 4 п. 102 розділу XIII Закону № 1404-VIII після переривання у зв`язку з введенням воєнного стану ще не розпочав свій перебіг, оскільки початок його перебігу встановлений з дня настання такої події, як припинення або скасування воєнного стану.

Вказує, що пред`явлений стягувачем до примусового виконання виконавчий лист № 761/19104/15-ц від 13.07.2021 не відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII, а саме надана ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» роздруківка ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2022 не є належним підтвердженням зміни у виконавчому листі стягувана.

Також посилається на невмотивованість рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2024 рокувідкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

В судове засідання представник скаржника - ОСОБА_2 , підтримав доводи апеляційної скарги. ТОВ «ФК «Інвест Кредо, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта Іван Миколайович та їхні представники в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.07.2021 р. Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 761/19104/15-ц на примусове виконання постанови Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 20.12.2006 р. а розмірі 3 555 251 грн. 99 коп., витрати за надання оголошення в пресі у розмірі 1211 грн.

Залишаючи скаргу без задоволення, суд першої інстанціїдійшов до висновку, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання не пропущений, а виконавчий документ № 761/19104/15-ц , виданий Шевченківським районним судом м. Києва 13.07.2021 р. повністю відповідає нормамматеріального права.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

На підставі статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 4-6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції від 02.06.2016 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

26.03.2022 набрав чинності Закон України від 15.03.2022 №2129-ІХ «Про внесення змін до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження». Розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, яким визначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX: 4) визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом №1404-VIII, як спеціальним нормативно-правовим актом, у спірному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період дії на території України воєнного стану встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 47 та 48 постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №260/2595/22 (провадження № К/990/383/23) викладено такі висновки: «Особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання».

У зв`язку з військовою агресією проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На теперішній час строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Отже, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені Законом України «Про виконавче провадження» строки, у тому числі строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Таким чином даним законом було подовжено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, до дня припинення або скасування воєнного стану.

З огляду на те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчувався 01.11.2022 року, тобто в період дії на території України воєнного стану то строк пред`явлення до виконання був перерваний, відповідно відкриваючи виконавче провадження виконавець не порушив закон.

Судом вірно встановлено, що рішення суду, яким стягнуто борг має виконуватись і жодним Законом не заборонено приватним виконавцям відкривати виконавче провадження під час дії воєнного стану.

Посилання на те, що ухвала суду відповідно до якої було зроблено виправлення у виконавчий документ не була належно завірена, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що така ухвала містилась в реєстрі судових рішень, відповідно виконавець мав можливість переконатись в тому, що вона набрала законної сили.

Стосовно не зазначення в виконавчому документі ідентифікаційного коду, то суд вірно надав оцінку таким доводам скарги, та дійшов вірного висновку, що виконавець має достатньо повноважень, щоб самому з`ясувати таку інформацію, а тому у нього були відсутні підстави не приймати виконавчий документ до виконання через такі не суттєві недоліки. Крім того не завжди у суду є інформація про ідентифікаційний код платника податку, проте це не значить , що рішення суду не має виконуватись.

Скаржником не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, а тому відсутні підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна та постанов щодо стягнення винагороди виконавця та витрат виконавчого провадження.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Ухвала суду першої інстанції повністю відповідає критеріям обґрунтованості, а доводи скарги в цій частині є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду, викладені в оскарженій ухвалі, відповідають встановленим обставинам та вимогам закону. За таких обставин, на підставі ст.375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду, як постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, залишенню без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Підстав для розподілу судових витрат немає, так як апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2024 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська