КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024року місто Київ

справа №940/51/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Косович Т.П., повний текст рішення складено 06 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивач звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 14154,22 грн. додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог посилалась на те, що вона та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та є дитиною з інвалідністю, дитині діагностовано органічний психічний розлад у вигляді когнітивного дефіциту, симптомів аутизму з порушенням розвитку мовиз підгрупою «А».

Вказувала, що в зв`язку з хворобою дитини виникла необхідність у додаткових витратах, спрямованих на лікування і покращення фізичного та психологічного стану дитини.

Зазначала, що вона понесла витрати на консультацію в лікаря невролога та проведення електроенцефалограми в сумі 400 грн. та 350 грн., консультацію в лікаря невролога в сумі 450 грн., каріотипування крові сина в сумі 2215 грн., лікування дитини в КНП «Липовецька обласна лікарня відновного лікування дітей з органічним ураженням центральної нервової системи, порушенням психіки і опорно-рухового апарату Вінницької обласної ради» в сумі 6496 грн., лікування в ТОВ «Клініка ЦМС» в сумі 7200 грн. та харчування дитини в клініці в сумі 1358 грн., ліки в сумі 6910,25 грн., а також 2869,20 грн. витрат на придбання матеріалів для занять вдома (сортери, пазли, навчальні карти, посібники по логопедії).

Відтак, позивач понесла додаткові витрати на дитину на загальну суму 28308,45 грн., половину з яких просить стягнути з відповідача, оскільки останній в добровільному порядку нести додаткові витрати на утримання дитини відмовляється.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 14154,22 грн. додаткових витрат на дитину.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що зазначені позивачем витрати не можуть бути віднесені до додаткових витрат, тому що сплачувати за послуги та відвідувати лікаря у приватних медичних закладах - це бажання матері дитини, так як, відповідно до ст.ст.49,53 Конституції України, держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Вказувала, що ОСОБА_3 всі заявлені заходи щодо дитини проводила не за приписами лікарської комісії, а на власний розсуд у тих закладах, які були зручні тільки їй, без погодження з батьком дитини ОСОБА_1 , а після цього поставила останньому умову розрахуватись додатково, або він не побачить дитину.

Зазначала, що особливі обставини згідно положень ст.185 СК України, хоча і зумовлені хворобою дитини, але потребують індивідуального вивчення, оскільки стосовно вказаного виду хвороби є чітко визначений алгоритм дій, як з боку лікарів, так і з боку батьків, які виховують цю дитину. Проведені позивачем заходи, за які вона сплачувала грошові кошти, були лише її власною ініціативою, тому всі квитанції, долучені до позову, не можуть рахуватись, як такі, що підлягають відшкодуванню, як додаткові витрати, згідно зазначеної норми Закону.

Посилалася на те, що представником відповідача у запереченні та під час судового засідання було заявлено про перерахування позивачу додатково, окрім обов`язкових виплат, грошових коштів у сумі 7375 грн., проте суд першої інстанції не звернув уваги на вказану позицію, не дослідив та не надав оцінку ані під час судового засідання, ані у своєму рішенні.

Вказувала, що суд першої інстанції не врахував доводи представника відповідача та не дослідив матеріальне становище відповідача, який наполягав на тому, що у нього немає постійного джерела доходу та можливості задовольняти вимоги позивача щодо відшкодування грошових витрат на утримання дитини без попереднього узгодження з ним.

Зазначала, що придбання позивачем іграшок на власний смак, одягу та харчування для дитини не є додатковими витратами, а охоплюються розміром аліментів.

19 серпня 2024 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказував на те, що повно та всебічно дослідивши матеріали справи Тетіївським районним судом Київської області винесено, законне та обґрунтоване рішення про задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, у тому числі, справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовувала свої вимоги положеннями сімейного законодавства, які зобов`язують батьків брати участь у додаткових витратах на дітей.

Відповідно положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що відповідно до ст.185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17, від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц, від 01 квітня 2020 року у справі №521/16268/18, від 08 грудня 2021 року у справі №607/12170/20 викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, наприклад, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

У справі №758/6113/19 від 22 березня 2023 року Верховний Суд вказав, що син сторін неодноразово проходив медичні обстеження та лікування, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки позивач поніс витрати для проведення курсу лікування дитини та витрати, пов`язані з особливостями розвитку дитини, а відповідачка є особою працездатною та фінансово спроможною взяти участь у відшкодуванні половини цих витрат, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки половини вартості додаткових витрат на лікування та розвиток дитини. Також апеляційний суд правильно зазначив, що витрати позивача на поїздки та відпочинок, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування та солодощів для дитини, у тому числі під час відпочинку дитини з батьком, та витрати на освітні послуги і навчання дитини з метою здобуття освіти в приватній школі, не є тими витратами, що викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України. Вказані витрати є витратами на утримання дитини, тобто аліментами.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії від 24 листопада 2021 року та витягами з Реєстру територіальної громади від 11 вересня 2023 року.

З постанови головного державного виконавця Доброславського ВДВС в Одеській області Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) від 11 лютого 2022 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 вбачається, що у відділі на виконанні перебуває виконавчий лист Тетіївського районного суду Київської області №940/1562/21 від 01 лютого 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, починаючи з 23 грудня 2021 року і до повноліття дитини.

Із копії посвідчення від 31 серпня 2023 року встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною з інвалідністю, його законним представником (опікуном) є ОСОБА_3 .

Згідно копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КП КНП «Тетіївський ЦПМСД» вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено діагноз органічний психічний розлад у вигляді когнітивного дефіциту, симптомів аутизму з порушенням розвитку мови з підгрупою «А» F-068 (а.с. 11).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати, які вона понесла на обстеження, лікування сина, проходження реабілітації, придбання матеріалів для занять вдома (сортери, пазли, навчальні картки, посібники по логопедії), 1/2 частина яких становить 14154,22 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача половину додаткових витрат у розмірі 14154,22 грн., суд першої інстанції виходив з того, що дані витрати є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинам, а саме специфічною хворобою дитини, оскільки згідно наданої медичної документації дитина потребує такого лікування, догляду та розвитку, а тому половина з них відповідно до ст.185 СК України має бути відшкодована відповідачем.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 травня 2022 року дитині було проведено консультацію з дитячим лікарем неврологом спеціалізованого медичного центру «НевроМед» та призначено рекомендації, в тому числі і ліки, а також проведено електроенцефалографію, за що позивачем було сплачено відповідно 350 грн. та 400 грн.

07 липня 2022 року дитині проведено каріотипування крові в медичній лабораторії «Діла», за що позивачем сплачено 2215 грн., що підтверджується копією замовлення №051160143 та фіскального чеку.

08 липня 2022 року дитині проведено консультацію в Центрі органних захворювань та генної терапії Національної Дитячої Спеціалізованої Лікарні «Охмадит» та призначено рекомендації, що підтверджується копією консультативного висновку.

З 07 серпня 2023 року по 19 серпня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив лікування в КНП «Липовецька обласна лікарня відновного лікування дітей з органічним ураженням центральної нервової системи, порушенням психіки і опорно-рухового апарату Вінницької обласної ради». За вказану путівку було оплачено 6496 грн.

При цьому, у вказану вартість було також враховано проживання (1176 грн.) та харчування (1288 грн.) ОСОБА_3

З 07 листопада 2023 року по 17 листопада 2023 року дитина проходила лікування в ТОВ «Клініка ЦМС», де позивачем було витрачено 7200 грн. за проживання в стаціонарі медичного центру та 1358 грн. за харчування дитини (копія рахунку на сплату № Клі- від 09 листопада 2023 року, копії накладних ФОП ОСОБА_5 ).

16 листопада 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було проведено консультацію з дитячим лікарем неврологом спеціалізованого медичного центру «НевроМед» та призначено рекомендації, в тому числі і ліки, за що позивачем було сплачено 450 грн., що підтверджується копією консультативного висновку та фіскального чеку.

Крім того, в зв`язку з респіраторними захворюваннями сина, позивач понесла витрати на придбання ліків на загальну суму 6910,25 грн., що підтверджується копіями листків поточних спостережень та копіями товарних, фіскальних чеків, а також для розвитку сина 2869,20 грн. на придбання матеріалів для занять вдома (сортери, пазли, навчальні карти, посібники по логопедії).

Відтак, позивач витратила на лікування та розвиток дитини 28248,45 грн. Половина вказаних витрат становить 14124,22 грн.

Позивачем у позові зазначено, що вона витратила 28308,45 грн.

При цьому, суд не перевірив розрахунок зроблений позивачем.

Оцінюючи зазначені вище докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витрати позивача: за обстеження та консультації сина, лікування в ТОВ «Клініка ЦМС»,придбання матеріалів для занять вдома (сортери, пазли, навчальні картки, посібники по логопедії) є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідача 1/2 частини додаткових витрат, які позивач понесла за проходження лікування в КНП «Липовецька обласна лікарня відновного лікування дітей з органічним ураженням центральної нервової системи, порушенням психіки і опорно-рухового апарату Вінницької обласної ради», оскільки у вартість путівки (6496 грн.) було також враховано проживання (1176 грн.) та харчування (1288 грн.) ОСОБА_3 .

Вказані витрати не є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України, а відтак не підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, беручи до уваги матеріальний стан відповідача, те, що останній є працездатною особою, інших малолітніх, неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку на утриманні не має, отже може надавати фінансову допомогу своїй дитині, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 1/2 частини додаткових витрат понесених ОСОБА_3 в загальному розмірі 12892,22 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначені позивачем витрати не можуть бути віднесені до додаткових витрат, тому що сплачувати за послуги та відвідувати лікаря у приватних медичних закладах - це бажання матері дитини, так як, відповідно до ст.ст.49,53 Конституції України, держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування, колегія суддів відхиляє, оскільки законом не передбачено, що лікування вказаних дітей має здійснюватись лише в державних закладах.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на те, що придбання іграшок для дитини, а саме: сортери, пазли, навчальні карти, посібники по логопедії не є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, оскільки позивачем здійснено витрати на придбання матеріалів для занять сина вдома, а саме для його розвитку у зв`язку з хворобою, а тому останні викликані особливими обставинами та підлягають відшкодуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що першої інстанції не врахував доводи представника відповідача та не дослідив матеріальне становище відповідача, який наполягав на тому, що у нього немає постійного джерела доходу та можливості задовольняти вимоги позивача щодо відшкодування грошових витрат на утримання дитини без попереднього узгодження з ним, колегія суддів відхиляє, оскільки у даній справі додаткові витрати викликані хворобою дитини, потреба у таких витратах відповідачем не спростовується. При цьому, стороною відповідача доказів про тяжкий матеріальний стан ОСОБА_1 , або інших доказів, які б вказували на неможливість останнього брати участь у додаткових витратах на дитину ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що представником відповідача у запереченні та під час судового засідання було заявлено про перерахування позивачу додатково, окрім обов`язкових виплат, грошових коштів у сумі 7375 грн., проте суд першої інстанції не звернув уваги на вказану позицію, не дослідив та не надав оцінку вказаному ані під час судового засідання, ані у своєму рішенні, колегія суддів зазначає.

Представником відповідача до відзиву, поданого до суду першої інстанції, було долучено виписку по карті ОСОБА_1 з АТ «Універсал Банк» за період з 01 квітня 2022 року по 14 лютого 2024 року, відповідно до якої відповідач здійснював грошові перекази на картку - ОСОБА_3 ( НОМЕР_1 ), призначення платежу: переказ на карту.

З вказаної виписки не вбачається, що платежі здійснені саме для додаткових витрат на дитину.

Крім того, сам факт добровільного надання та перерахування грошових коштів дитині та позивачу, не може бути підставою для відмови у стягненні додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_3 .

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 додаткові витрати на дитину у розмірі 12892 грн. 22 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: