Провадження №: 2-з/755/324/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"18" жовтня 2024 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Паіцика Олега Васильовича про забезпечення позову у справі № 755/18202/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння.

Одночасно з позовною заявою, до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Паіцика Олега Васильовича про забезпечення позову, в якій заявник просить: накласти арешт на транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «BMW» модель Х6, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , коричневого кольору, зареєстрованого на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з позбавленням права на його відчуження і розпорядження.

Необхідність забезпечення позову заявник обґрунтував тим, що 18.02.2022 році на підставі договору купівлі-продажу №3541/2022/3116020 ОСОБА_1 , придбала у ОСОБА_4 транспортний засіб марки BMW модель Х6 VIN: НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 , 2017 року випуску, коричневого кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 . Після перереєстрації транспортного засобу в територіальному сервісному центрі МВС 3541 РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області номерний знак було змінено на НОМЕР_6 .

У вересні 2022 року до позивача звернувся її знайомий на ім`я ОСОБА_5 , який винаймав даний автомобіль та сплачував їй оренду, з проханням надати довіреність з метою виїзду на ньому за межі України, відвезти родину від війни.

Таку довіреність позивач виписала та дозволила тимчасовий виїзд за кордон. Відповідно до довіреності від 27.09.2022 року ОСОБА_1 , уповноважила ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , користуватися, володіти та експлуатувати належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) серії НОМЕР_7 , автомобіль марки BMW модель Х6, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 , зареєстрований 18 лютого 2022 року ТСЦ 3541, дата першої реєстрації - 07 листопада 2017 року. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам та без права розпорядження транспортним засобом.

07 грудня 2022 року ОСОБА_7 знайшли повішаним за місцем його проживання. Позивач відразу розпочала пошук автомобіля, проте дізналася, що він чомусь і досі перебуває за кордоном в Іспанії.

ОСОБА_1 довіреність негайно скасувала і почала з`ясовувати хто і на яких підставах користується авто, як він виїхав за кордон і чому не повернувся, проте результатів це не принесло, остання зрозуміла що його просто викрали.

Так, 15.06.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області із заявою про вчинення злочину. За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР №0001712 від 16.06.2023 року за ч.1 ст.289 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 29.09.2023 року, ТСЦ 8047 шляхом втручання в систему НАІС, здійснено перереєстрацію належного ОСОБА_1 автомобіля на громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_9 , якому вона автомобіль не передавала та не доручала вчиняти такі дії. Після перереєстрації автомобілю присвоєно ДНЗ НОМЕР_10 .

Ці дії були вчиненні за пособництва посадових осіб ТОВ «П.О.С.Т.» з м.Києва, яка розташована по АДРЕСА_2 , директором якої є ОСОБА_8 .

В м.Києві в цій організації, та взагалі останніми роками в столиці позивач не була, ніяких документів на відчуження автомобіля не підписувала та не давала таких доручень стороннім особам.

Більше того процес перереєстрації відбувався взагалі без наявності автомобіля, який в той час і зараз перебуває за межами України, а саме в Іспанії.

В подальшому, 28.10.2023р. ТСЦ 3245, автомобіль вже з новим номерним знаком було перереєстровано на тестя ОСОБА_10 - громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_11 .

В ході досудового розслідування кримінального провадження слідчим Кропивницького районного управління Національної поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області було вилучено, у встановленому законом порядку, документи, які слугували підставою для перереєстрації належного ОСОБА_1 транспортного засобу, а в подальшому винесено постанову про призначення судово-почеркознавчої експертизи від 01.03.2024 року.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/112-24/2968-ПЧ від 21.03.2024 року ОСОБА_1 не виконувала підписи на наданих на дослідження документах, а саме: договір комісії №6508/23/1/007731 від 28.09.2023, та акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №6508/23/1/007731 від 28.09.2023.

Висновок експерта №СЕ-19/112-24/2968-ПЧ від 21.03.2024 року підтверджує твердження про те, що ОСОБА_1 не здійснювала відчуження належного їй автомобіля та наміру такого не мала.

Підставою для переходу права власності належного ОСОБА_1 транспортного засобу марки BMW модель Х6 VIN: НОМЕР_1 став договір комісії №6508/23/1/007731 від 28.09.2023 який вона не підписувала. Відповідно до вказаного договору комісії, ОСОБА_1 , нібито, уповноважила ОСОБА_9 на здійснення реєстраційних дій від свого імені. Варто зауважити, що ОСОБА_1 ніколи не бачила ОСОБА_9 , а ні прямо, а ні опосередковано з ним не знайома, ніколи з ним не зустрічалася, жодних договорів комісії не укладала, тим самим не уповноважувала ТОВ «П.О.С.Т.» в особі відповідального ОСОБА_9 на представництво своїх інтересів, не надавала згоди на здійснення перереєстрації транспортного засобу марки BMW модель Х6 VIN: НОМЕР_1 та не надавала нікому свої особисті документа та чи особисті данні, які було використано при укладенні договору комісії, а в подальшому при перереєстрації.

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6508/23/1007731 від 29.09.2023 року суб`єкт господарювання на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії №6508/23/1007731 від 28.09.2023 року в особі відповідального ОСОБА_9 продав ОСОБА_3 транспортний засіб марки BMW модель Х6 VIN: НОМЕР_1 , 2017 року випуску, коричневого кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 , номерний знак НОМЕР_8 .

Проте як зазначалося вище у позивача не було волевиявлення на відчуження автомобіля. Відтак реєстрація транспортного засобу за ОСОБА_3 є незаконною.

Надалі транспортний засіб марки BMW модель Х6 VIN: НОМЕР_1 , 2017 року випуску, коричневого кольору було перереєстровано на інших осіб.

Станом на сьогодні транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 . Тобто належний позивачу автомобіль перебуває у чужому незаконному володінні.

ОСОБА_1 , як власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України, що і зробила звернувшись до суду з позовною заявою.

На думку заявника, існує об`єктивна необхідність у накладені арешту на транспортний засіб марки BMW модель Х6 VIN: НОМЕР_1 , 2017 року випуску, коричневого кольору, який є предметом спору, так як, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити в подальшому виконання рішення суду, у разі задоволення позовної заяви.

На підставі викладеного, заявник звернувся до суду із даною заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, приходжу до наступного.

Статтею 129 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 18, 153 ЦПК поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для ефективного захисту прав або інтересів позивача. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Крім того, як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, відповідно до матеріалів справи, позивач заявляє вимоги щодо витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 транспортний засіб - автомобіль марки «BMW» модель Х6, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , коричневого кольору, на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_12 .

Як вбачається з доданої до заяви копії договору купівлі-продажу 3541/2022/3116020 від 18.02.2022 року ОСОБА_1 , придбала у ОСОБА_4 транспортний засіб марки BMW модель Х6 VIN: НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 , 2017 року випуску, коричневого кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 . Згідно заяви №479137006 від 18.02.2022 року після перереєстрації транспортного засобу в територіальному сервісному центрі МВС 3541 РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області номерний знак було змінено на НОМЕР_6 . Транспортний засіб належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту) серії НОМЕР_7 , автомобіль марки BMW модель Х6, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 , зареєстрований 18 лютого 2022 року ТСЦ 3541, дата першої реєстрації - 07 листопада 2017 року.

Тобто, оскільки автомобіль, на якій представник позивача просить накласти арешт, є предметом даного спору - існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ускладнити виконання рішення суду у даній справі, у разі задоволення позовних вимог позивача і вплинути на його права у наведеній справі.

Отже, з огляду на зазначені обставини та положення закону, суд приходить до висновку про задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний транспортній засіб.

Крім того, слід зазначити, що станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Паіцика Олега Васильовича про забезпечення позову у справі № 755/18202/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «BMW» модель Х6, 2017 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , коричневого кольору, зареєстрованого на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з позбавленням права на його відчуження і розпорядження.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_12 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_11 .

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.

Строк пред`явлення до виконання ухвали - три роки.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Дніпровський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 18 жовтня 2024 року.

Суддя І.В. Коваленко