Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8132/23
Номер провадження2/711/401/24
РІШЕННЯ
16 вересня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого судді Демчика Р.В., за участі секретаря судового засідання Бутовської Д.О., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення коштів,-
ОСОБА_6 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про стягнення коштів.
Позов обґрунтовує тим, що 28.09.2020 року до нього звернулася ОСОБА_2 з проханням позичити їй 40 000 доларів США для купівлі житла для її родини. Так як, відповідач його дочка, він погодився позичити їй вказану суму з умовою повернення за першою вимогою, протягом 10 днів в доларах США.
Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На час позики коштів ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 . На підтвердження передачі грошей ОСОБА_2 власноруч в присутності свідка написала йому розписку і отримала кошти.
23.10.2023 року він звернувся до відповідачів з вимогою передачі суми заборгованості, протягом 10 днів, згідно розписки, однак вимога виконана не була. Це змусило мене звернутися за захистом порушеного права до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Саме на підтвердження укладання договору позики і передачі грошей за ним і була складена розписка.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.11.2023 року відкрите загальне позовне провадження у справі.
04.12.2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Коханій О.В. на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_4 25 000 грн. витрат, пов`язаних з правовою допомогою.
У відзиві вказує на те, що на обґрунтування вимог щодо предмету спору позивача у позовній заяві зазначає, що 28.09.2020 р., надав в борг ОСОБА_7 40 000 доларів США, на купівлю житла її родини, про що остання склала власноручно написану розписку.
Посилаючись на наявну боргову розписку та положення ст. 526, ч. 1, ст. 1046, ч. 1047, ст. 1049 ЦК України та ч. 4, ст. 65 СК України позивача вимагає солідарного повернення боргу від відповідачів.
Позиція відповідача ОСОБА_4 ґрунтується на тому, що заявлений позов носить штучний характер, має за мету штучне створення боргового зобов`язання, яке в подальшому відповідач ОСОБА_2 має використати при поділі спіл майна подружжя.
31.07.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрований шлюб у Черкаському міському відділі реєстрації актів цивільного стану про, що зроблений актовий запис № 857. Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.11.2023 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розрівано.
До позовної заяви надана копія боргової розписки в якій вказано, що ОСОБА_7 , (зазначено повні анкетні та паспортних данні), отримала від ОСОБА_6 (свого батька, зазначено повні анкетні та паспортних данні) у присутності свідка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 (своєї матері, зазначено повні анкетні данні), 40 000 доларів СІЛА, для купівлі житла для своєї родини.
Цілі на які бралась позика, безпосередньо зазначені у борговій розписці, копія якої надана до суду. Строк повернення сторонами розписки визначений моментом пред`явлення вимоги.
Позивача посилаючись на наявність розписки та її зміст, що кошти взяті для потреб та інтересів сім`ї, вказує, що у відповідача ОСОБА_4 виник у зв`язку з цим солідарний обов`язок із повернення коштів, що надані в борг, за борговою розпискою від 28.09.2020 р.
Заявляючи відповідну вимогу та стверджуючи, що кошти нібито використанні в відповідачем ОСОБА_2 , інтересах сім`ї, а саме купівлю житла, позивач не надає доказів того, що такі кошти, якщо навіть факт їх надання дійсно мав місце, використанні саме для купівлі житла чи в інших цілях, які можна вважати «інтересами сім`ї».
Також не надано доказів, що таке житло на потреби придбання якого такі кошти брались дійсно було придбане.
Сам по собі факт зазначення у розписці про ціль позики, безумовно, не свідчить про те, що позика була витрачена на придбання вказаного у ній майна та про обізнаність іншого члена подружжя про існування такої позики (подібний правовий висновок сформований у Постанові ВС від 24.11.2021 № 675/347/18).
До суду не надано належних та допустимих доказів, що кошти відповідачка використала саме з метою, що вказана у розписці, тобто позивач належними та допустимими доказами не довів, що вказані кошти використані в інтересах на той час сім`ї відповідачів, а не на особисті цілі відповідачки ОСОБА_2 .
Відповідачі є колишнім подружжям, шлюб між якими розірваний рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.11.2023 року.
На дату підготовчого засідання у даній справі, рішення суду про розірвання шлюбу не набрало законної сили, відповідачі у даній справі не мають наміру його оскаржувати, а тому фактично шлюб є розірваним, а шлюбні відносини припинені.
Слід зауважити, що шлюбні відносини між відповідачами припинились саме у жовтні 2023 року, а до того часу відповідачі вели спільне господарство та мали сімейні відносини та спільні інтереси, набували у власність та власність дітей, спільне майно, тощо. Тому відповідач ОСОБА_4 , був би обізнаний з фактом отримання ОСОБА_2 , у 2020 році як дружиною, в борг значних грошових коштів та складення про це боргової розписки. Про наявності боргової розписки, ОСОБА_4 , довідався лише після відкриття провадження у справі позову та отримання позовної заяви з копією самої боргової розписки, що опосередковано свідчить, що така розписка на дату, що в ній в дійсності не складалась.
Відповідачі є матеріально забезпеченими, працевлаштованими особами, все майно яке було набуте за час шлюбу, набуте за кошти, що отримані ними як заробітна плата або доходи, тому потреби у позичці такої значної суми коштів, у відповідачів станом на 2020 рік не було.
04.12.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Коханій О.В. про призначення у справі судово-технічної експертизи, але в судовому засіданні адвокат відмовився від клопотання та просив його не розглядати.
27.12.2023 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому вона позовні вимоги визнала повністю. Зазначила, що за отримані в позику кошти ними було придбано квартиру АДРЕСА_4
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2024 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав просив задовольнити їх повністю.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Колотило Л.М. позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення.
Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат Коханій О.В. проти задоволення позову заперечували.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що 31.07.2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який був розірваний рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.11.2023 року.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передання грошової суми позичальнику.
За суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В розписці мається підпис ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
За приписами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2).
Заявлена позивачем в якості доказу розписка складена ОСОБА_11 власноручно, містить інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, тож у розумінні ст.77 ЦПК України є належним та допустимим доказом.
Також, та обставина, що за цим договором позики грошові кошти у сумі, обумовленій сторонами у договорі, були фактично передані позивачем як позикодавцем відповідачу ОСОБА_2 ,як позичальнику, останньою підтверджена.
За приписами ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Вказану вимогу ОСОБА_4 отримав 25.10.2023 року а ОСОБА_2 отримала 15.11.2023 року, чого не заперечували в судовому засіданні сторони.
З огляду на ту обставину, що зобов`язання за договором позики по поверненню позичених грошових коштів на час ухвалення судового рішення боржником не виконане, суд дістає висновку про обґрунтованість позову в частині вимоги стягнення неповерненої суми боргу.
Вирішуючи питання можливості покладення обов`язку по поверненню суми боргу на обох відповідачів у солідарному порядку як колишнього подружжя, суд виходить з такого:
Пред`являючи вимогу стягнення боргу за договором позики з відповідачів у солідарному порядку, позивач посилається на ту обставину, що грошові кошти позичалися ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у період перебування їх у зареєстрованому шлюбі, в інтересах сім`ї і були витрачені на її потреби, а саме на придбання житла.
Судом встановлено і не заперечено відповідачами, що на час укладення між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 договору позики остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .
Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
За положеннями частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
За положеннями статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч.2). Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово(ч.3). Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч.4).
Суди повинні досліджувати, чи були отримані грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163цс12.
Визначення того, якої вартості має бути майно для того, щоб вважати його цінним, містить Закон України про запобігання корупції», за змістом п.3 ч.1 ст.46 якого цінне рухоме майно це майно, вартість якого перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право.
Станом на 01.01.2020 року, в якому між між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений на рівні 2102 грн.
Тож договір позики між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений стосовно цінного майна, що потребувало письмової згоди на таке укладення ОСОБА_4 як другого з подружжя.
Таку згоду, наявна у матеріалах справи розписка не містить та про наявність такої згоди не зазначено ні позивачем, ні відповідачем ОСОБА_2 .
В розписці ОСОБА_2 лише зазначає лише про те, що вказані грошові кошти бере на купівлю житла для своєї родини.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що ОСОБА_2 є її дочкою, а ОСОБА_6 її чоловік. Її дочка із своїм колишнім чоловіком ОСОБА_4 неодноразово позичали у них кошти. 28.09.2020 року вони приїхали до них в м. Біла Церква, де донька в присутності свого колишнього чоловіка попросила надати їм в позику гроші у вказаній сумі для купівлі житла для родини. Її чоловік ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_4 передав дочці кошти, про що дочка написала розписку. Чому в розписці відсутній підпис ОСОБА_4 вона пояснити не може. Зазначила, що ОСОБА_4 був злий та міг перебувати в іншій кімнаті квартири, а тому, на її думку не хотів підписувати договір позики.
Досліджуючи в судовому засіданні зміст розписки, суд звертає увагу на те що вона не містить відомостей про те, що грошові кошти надавалися ОСОБА_6 в позику ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Розписка має такі словосполучення «як отримала в позику», «зобов`язуюсь повернути», «беру на купівлю житла», що свідчить про те, що при укладенні договору позики ОСОБА_2 діяла одноособово. Також зміст розписки не містить підпису ОСОБА_4 про отримання коштів, та не містить зобов`язання ОСОБА_4 спільно повернути грошові кошти за першою вимогою ОСОБА_6 .
За таких обставин, суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_9 щодо обізнаності ОСОБА_4 про укладення 28.09.2020 року договору позики ОСОБА_2 , в інтересах сім`ї.
Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї, 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов і дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у Постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.
Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину та фактом перебування у шлюбі. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї і кошти були витрачені в інтересах сім`ї, що має бути підтверджено відповідними доказами у справі.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи сторони позивача та сторони відповідача ОСОБА_2 про те, що остання брала грошові кошти для купівлі житла для її родини, не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.
Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві на позовну заяву позов визнала повністю та зазначила, що дійсно, 28.09.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали в борг грошові кошти в сумі 40 000 доларів США від ОСОБА_6 на придбання власного житла, зокрема квартири АДРЕСА_6 , про що вона написала розписку. У зв`язку із частими сімейними сварками та різними поглядами подальше сімейне життя з ОСОБА_4 не складалося. Про що дізнався її батько ОСОБА_6 та почав вимагати повернення отриманих позику грошових коштів від неї та від ОСОБА_4 .
В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 також підтвердила факт, що підставою для звернення до суду із вказаним позовом стало погіршення сімейних стосунків між відповідачами.
Також судом встановлено, що станом на 28.09.2020 року та на момент розгляду справи, сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_7 .
Бездоказовим є і посилання сторони позивача, сторони відповідача ОСОБА_2 на ту обставину, що подружжя ОСОБА_10 набули право власності на об`єкти нерухомості або інше цінне майно за рахунок визначених родовими ознаками грошових коштів, які у 2020 році були отримані ОСОБА_2 в позику від ОСОБА_6 .
Так до відзиву на позовну заяв у відповідач ОСОБА_2 додала копію договору №10-22/1-20 від 24.12.2020 року, що укладений між ПП «Надія» та ОСОБА_2 .
Згідно розділу 2 договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт у порядку та на умовах, передбачених цим договором та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж
Розділом 1 передбачено що6 Об`єкт капітального будівництва житловий будинок за адресою: АДРЕСА_8 ; Об`єкт складова та невід`ємна частина Об`єкту капітального будівництва, яка виражена у вигляді квартири, спорудження якої здійснює продавець. Характеристика Об`єкта та інформація яка його ідентифікує, надана в п.2.2. цього Договору; Майнові права це всі права на Об`єкт, які належать Продавцю. Майнові права відчужуються Покупцю, який у зв`язку з цим набуває у майбутньому право власності на об`єкт.
Пунктами 3.2., 3.3., 3.4. розділу 3 договору передбачено, що після отримання Продавцем на Об`єкт капітального будівництва сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектної документації та підтверджує його готовність до експлуатації, Продавець повідомляє Покупця про необхідність з`явлення Покупця та фізичного прийняття закінченого будівництвом Об`єкту із підписанням Акт прийому-передачі Об`єкта та договору на утримання та обслуговування Об`єкта. Об`єкт передається Продавцем Покупцю шляхом підписання Акта прийому передачі-об`єкта. Після реєстрації права власності на Об`єкт, у порядку, встановленому чинним законодавством України, Покупець має право володіти, користуватись та розпоряджатись Об`єктом згідно чинного законодавства.
Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №53521751 від 28.12.2020 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок ПП «Надія» 300 000 грн., згідно договору №10-22/1-20.
Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №53533618 від 29.12.2020 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок ПП «Надія» 306 610 грн., згідно договору №10-22/1-20.
Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №53604631 від 04.01.2021 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок ПП «Надія» 323 234 грн., згідно договору №10-22/1-20.
Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №54224866 від 10.02.2021 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок ПП «Надія» 225 081 грн., згідно договору №10-22/1-20.
Разом з тим, в судовому засіданні стороною позивача не доведено, що сплата вказаних коштів на рахунок ПП «Надія» відбувалася саме за рахунок коштів, отриманих в позику ОСОБА_2 28.09. 2020 року.
Також слід зазначити, що за замістом ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.
Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.
В судовому засіданні позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 , не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_2 одноособово, чи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спільно, на праві власності належить будь-яка квартира, розташована в будинку за адресою АДРЕСА_8 .
Щодо розподілу судових витрат, то суд приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.3 ст. ст.. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до статті 134 ЦПК України передбачено обов`язок сторін попередньо визначити суми судових витрат. Зокрема, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша цієї статті).
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина друга цієї статті).
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частина перша статті 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Так у відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Коханій О.В. зазначив, що розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн, що визначений додатковою угодою №1 до договору про надання професійної правової допомоги №28/2023 від 10.11.2023, що визначений відповідно до положень ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» де передбачено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір). Визначений сторонам гонорар у сумі 25 000 грн складається та включає в себе суму 12 500 грн. фіксований розмір, що сплачений відповідачем як Клієнтом на користь адвокатського бюро та 12 500 грн. т.з. «гонорару успіху» правомірність якого підтверджено ВП ВС у постанові від 12.05.2020 року у справі N 904/4507/18.
Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвокат, які підлягають розподілу між сторонами
Суд враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
На підставі наведеного, ст.ст. 12, 13, 78, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, керуючись ст.ст. 509, 610, 629, 1046-1049 ЦК України суд,-
Позов задовольнити частково.
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складене 26.09.2024 року.

Головуючий: Р. В. Демчик