Справа №705/3864/24
2/705/1992/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що поданий представником позивача ОСОБА_2 , до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.10.2023 відносно ОСОБА_1 сержантом поліції ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм В.С. була винесена Постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАД №910486 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 510 грн. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.04.2024 у справі № 705/5845/24 постанову про накладення адміністративного стягнення, серії БАД №910486 було скасовано, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Незаконним притягненням позивача до адміністративної відповідальності, а також проведення працівниками поліції інших незаконних дій, йому було завдано моральної шкоди, тому він вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи характер, обсяг та глибину моральних страждань, їх тривалість, час та зусилля для відновлення попереднього стану, завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 3000,00 грн., такий розмір є необхідним і достатнім для покриття завданої шкоди. У позові просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. та 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою судді від 16.07.2024 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

За вх. № 18578 від 25.07.2024 від представник відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що Казначейство вважає, що при вирішенні цього спору не підлягають застосуванню приписи ч. 1 ст. 1176 ЦК України, оскільки позивача не було незаконно засуджено, незаконно притягнено до кримінальної відповідальності, незаконно застосовано запобіжний захід, незаконно затримано, незаконно накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Наведеною нормою ЦКУ передбачено відшкодування шкоди в справах про адміністративні правопорушення лише в двох випадках: незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту; незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді робіт. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦКУ. Виключно на позивача покладається обов`язок доведення неправомірності дій працівників Національної поліції, наявності шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Казначейство вважає, що позивачем не доведено факт наявності шкоди, а також її виникнення внаслідок дій працівників органів Національної поліції та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та відповідними діями працівників органів Національної поліції. Факт винесення працівниками поліції постанови від 30.10.2023 серії БАД № 910486 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та подальше оскарження зазначеної постанови до суду за результатом якого суд вирішив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, не може слугувати безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки, відсутні докази завдання позивачу душевних страждань чи моральних переживань, які виникли в результаті зазначених подій. Судом у справі № 705/5845/23 не встановлено належних і переконливих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Водночас, у рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.04.2024 у справі № 705/5845/23 також відсутні відомості про вчинення працівниками органів Національної поліції неправомірних дій при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення стосовно позивача. Казначейство вважає, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, яку оцінено в 3000,00 грн., що у 6 разів перевищує розмір штрафу, та вважає заявлену суму морального відшкодування надмірною. Крім того, саме по собі закриття судом справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення є справедливою сатисфакцією позивачу. Також, позивач у своїй заяві ніяк не обґрунтовує понесені витрати на професійну правничу допомогу. Казначейство вважає визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу завищеним та непропорційним позовним вимогам. З огляду на наведене Казначейство вважає, що судові витрати на професійну правничу допомогу у цій справі розподілу не підлягають.

За вх. № 18812 від 29.07.2024 на адресу суду від представника відповідача ГУНП в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що 30.10.2024 поліцейським ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм В.С. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №910486, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.04.2024 постанову про накладення адміністративного стягнення було скасовано, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. У відзиві зазначено, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Фактично у даній справі доводи позивача зводяться до незгоди із діями працівників поліції та постановою про накладення адміністративного стягнення, натомість у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Факт того, що саме по собі складення відносно ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення та факт наявності рішення суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, не свідчать про незаконність дій відповідача чи його посадових осіб, не є безумовним доказом неправомірності дій чи бездіяльності у розумінні статті 1173 ЦК України, а також не звільняє позивача від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування шкоди. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, зокрема не доведено, що такий зазнав душевних страждань (переживань, хвилювань), при цьому сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не може свідчити про заподіяння йому моральної шкоди та бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Також, зазначено, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують понесення судових витрат, тому немає правових підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

За вх. № 19347 від 05.08.2024 від представника позивача адвоката Банар В.В. надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що позивач не погоджується з позицією відповідача Головного управління національної поліції в Черкаській області, викладеною ним у відзиві на позовну заяву, оскільки спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Стосовно витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., представник позивач зазначає, що ним надано копію Ордеру на надання правничої допомоги; копію Договору про надання правової допомоги 25-06/24 від 25.05.2024; копію Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги 25-06/24 від 25.05.2024 з детальним описом вартості послуг та копію Акту виконаних робіт до договору №25-06/24 від 25.06.2024 із зазначенням загальної суми до сплати 5000 грн. У зв`язку із зазначеним просить задовольнити позовні вимоги повністю та в тому числі стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

За вх. №19554 від 07.08.2024 від представника ГУНП в Черкаській області надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач не визнає пред`явлених позивачем позовних вимог і вони не підлягають до задоволення з підстав, викладених відповідачем у наданому раніше відзиві на позовну заяву.

У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.10.2023 відносно ОСОБА_1 сержантом поліції ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм В.С. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАД №910486 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 510 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.04.2024 у справі № 705/5845/24 постанову про накладення адміністративного стягнення, серії БАД №910486 було скасовано, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц (провадження № 61-2986св18), від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 61-18697св18), від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18 (провадження № 61-3491св19).

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У даній справі підставою для відшкодування шкоди є складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, провадження по якому закрито судом у зв`язку із відсутністю складу правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд вважає доведеним, що моральні страждання позивача виявились у душевних переживаннях та у хвилюванні через складення протоколу про адміністративне правопорушення працівником поліції, а також позивач був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, оскільки, з матеріалів справи встановлено, що дійсно позивачу довелось прикладати зусиль для відновлення своїх порушених прав, шляхом звернення до суду із позовом про скасування неправомірного рішення, тобто всі ці фактори тягнуть за собою моральні страждання.

У зв`язку з чим, необґрунтованими є посилання відповідача щодо недоведеності заподіяння моральної шкоди позивачу незаконним рішенням працівника поліції.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд звертає увагу, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її збагачення.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 3000 грн. моральної шкоди є необґрунтованими, завищеними та суперечать засадам розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21) зазначено, що: «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

Враховуючи обставини справи, а також, те, що порушені права позивача були відновлені рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.04.2024 у справі № 705/5845/24, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача у розмірі 1000 гривень на відшкодування моральної шкоди, які підлягають стягненню з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст. 141 ЦПК України.

Позивач просить стягнути з відповідачів понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

В даному випадку позивачем надано суду копію Ордеру на надання правничої допомоги; копію Договору про надання правової допомоги 25-06/24 від 25.05.2024; копію Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги 25-06/24 від 25.05.2024 з детальним описом вартості послуг та копію Акту виконаних робіт до договору №25-06/24 від 25.06.2024 із зазначенням загальної суми до сплати 5000 грн. При цьому зазначено, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документу, адже відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, тому адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо).

Проте, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Разом з тим, позивачем надано копію Акту виконаних робіт до договору №25-06/24 від 25.06.2024 із зазначенням загальної суми до сплати 5000 грн. Проте, вказаний акт підтверджує виконання певних робіт та наданих послуг, при цьому це не підтверджує проведення оплати та перерахування коштів за отримані послуги, тому правнича допомога не підлягає до стягнення з відповідачів.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 259, 264-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,- 1000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Леся Сергіївна Годік