СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/5888/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до держави російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до держави російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди у розмірі 35 000 євро, що еквівалентно 1 604 421,00 гривень.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Про наслідки невиконання ухвали про залишення без руху було роз`яснено в самому тексті ухвали від 30 вересня 2024 року.

17 жовтня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків.

Дослідивши подану заяву, наявні матеріали справи, суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім викладеного Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, що визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом зазначеної норми особа, яка звертається до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, повинна дотриматися встановленого цивільним процесуальним кодексом порядку, в тому числі щодо форми, змісту позовної заяви, сплати судового збору, тощо.

Частиною 2 статті 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як вбачається зі змісті ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року, підставою для залишення позовної заяви без руху були наступні обставини: необхідність сплати судовий збір у загальному розмірі 15 140 гривень 00 копійок.

У поданій заяві від 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 вказав, що вимоги ст. 175 ЦПК України ним дотримані у повному обсязі та у чіткій послідовності. Вказав, що вважає, що звільнений від сплати судового збору та навів приклади ухвал судів першої інстанції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

ОСОБА_1 у поданій заяві посилається на рішення судів першої інстанції, відтак, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України вони не мають для суду обов`язкового характеру.

Суд також зауважує, що не погоджується із твердженням ОСОБА_1 про те, що він звільнений від сплати судового збору.

В ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року було зазначено, що пунктом 22 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Як вбачається із позовної заяви, позивач обґрунтовує завдану йому моральну шкоду фактом збройної агресії іншої держави відносно України, посилаючись на те, що він кожного дня зазнає душевних страждань і принижень, переносить стрес і побоювання за свою безпеку, були порушені його нормальні життєві зв`язки та погіршилися відносини із оточуючими людьми, він кожен день вживає додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.

Крім того, у заяві від 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 вказав, що військова агресія рф проти України призвела до його вимушеного переселення до іншої країни, за межі України, що підтверджується копією його паспорту громадянина для виїзду за кордон, який долучено до позову.

Суд звертає увагу позивача на те, що ані до позовної заяви, ані до заяви про усунення недоліків ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон не долучав.

Крім того, умовою звільнення осіб від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» є не просто факт тимчасової окупації території України, збройної агресії, збройного конфлікту, а й обов`язкове настання наслідків у вигляді вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

З доводів позовної заяви та доданих до неї доказів судом не встановлено настання вказаних вище наслідків.

Крім того, позивач має зареєстроване місце проживання у м. Київ, що не є тимчасово окупованою територією України. Свого іншого місця проживання позивач не наводить.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б на підставі положень п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільняли ОСОБА_1 від сплати судового збору (вимушене переселення з тимчасово окупованих територій України, загибель, поранення, перебування в полоні, незаконне позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно).

Отже, ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не звільнений.

Оскільки ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року судовий збір не сплатив, позивач вимоги суду не виконав.

Таким чином вимоги суду відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року не виконані.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки, позивач не усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі, то подану позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

При цьому суд роз`яснює, що згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що повернення заяви, відповідно до ч. 6 ст.185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків позивач має право повторно звернутися до суду із вказаним позовом, суд вважає за необхідне позов визнати неподаним та повернути позивачу, в зв`язку з не усуненням недоліків.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 5 ст. 185 ЦПК України).

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді (ч. 6 ст. 185 ЦПК України).

З огляду на те, що позивачем недоліки поданої позовної заяви не усунуті у відповідності до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року у повному обсязі, за таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 185, 260 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до держави російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О. Горбенко