ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року місто Чернівці справа №718/1695/21

провадження №22-ц/822/5/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Факас А.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідачки - ОСОБА_3

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Служба у справах дітей Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області про відібрання малолітньої дитини від особи, яка не є одним із батьків, головуючий в суді першої інстанції суддя Скорейко В.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини від особи, яка не є одним із батьків.

Посилався на те, що влітку 2010 року познайомився з ОСОБА_4 , покохав її, і вони почали проживати однією сім`єю. Спочатку мешкали у її батьків в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а приблизно з 2013 року переїхали проживати в м. Хотин в будинок матері ОСОБА_5 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 , проте, дружина вирішила оформити державну допомогу на дитину для матері одиночки, яка була за своїм розміром значно вища ніж державна допомога сім`ям з дітьми, а тому у свідоцтві про народження в якості батька був записаний неіснуючий ОСОБА_7 .

Коли їхньому сину виповнилося два роки, вони переїхали проживати в м. Хотин. Син почав відвідувати садочок «Материнської школи», потім - дитячий садок №2, в шість років пішов у Хотинський ЗОНЗ № 1, де і навчався до листопада 2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_8 , яка проживала частково з ними, і частково у бабусі.

В листопаді 2020 року у дружини позивача погіршився стан здоров`я і вона разом з дітьми переїхала проживати до своєї матері у с. Берегомет. Позивач в цей час залишився в м. Хотин працювати, кошти для дітей та дружини надсилав на банківську картку дружини, зв`язок підтримували через телефон.

ІНФОРМАЦІЯ_3 цивільна дружина позивача ОСОБА_4 померла, про її смерть позивачу стало відомо від лікаря. Після її смерті позивач хотів домовитися із матір`ю покійної про те, щоб весною перевести дітей назад в м.Хотин, проте йому було відмовлено.

Просив відібрати від відповідачки ОСОБА_2 малолітніх дітей - ОСОБА_9 , 2011 року народження, та ОСОБА_10 , 2018 року народження, та повернути їх позивачу для подальшого спільного проживання та виховання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області про відібрання малолітньої дитини від особи, яка не є одним із батьків - задоволено.

Відібрано малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у бабусі ОСОБА_2 та повернуто їх батькові ОСОБА_1 , для подальшого спільного проживання та виховання.

Короткий зміст та узагальнені доводи вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 , посилаючись на те, що при ухваленні рішення судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просила рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилалася на те, що її дочка ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 .

Від шлюбних відносин у них народилося двоє дітей, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка ОСОБА_10 .

Подружні стосунки у них не складалися: виникали непорозуміння в сім`ї, що переростали в сварки, позивач ображав її дочку, принижував, матеріально не забезпечував потреби сім`ї, іноді бив її. Все це відбувалося на очах малолітнього сина ОСОБА_6 , до якого також не проявляв жодної батьківської турботи та любові. Таке ставлення батька до матері ОСОБА_6 та до нього самого запам`яталося дитині на все життя.

Крім того, її дочка важко хворіла та ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Ще в 2020 році, коли її стан здоров`я значно погіршився, і вона не могла сама себе обслуговувати та лікуватися, вона, разом з сином ОСОБА_6 , змушена була переїхати проживати до неї в с. Берегомет Чернівецького району Чернівецької області, а ОСОБА_1 не бажав займатися її лікуванням та не турбувався про дружину та дітей. Крім того, малолітня ОСОБА_11 з дня народження по даний час проживає разом з нею та батька знає тільки зі слів та поодиноких зустрічей.

Вважає, що позов ОСОБА_1 до неї про відібрання дітей є передчасним та задоволенню не підлягає.

В даному випадку відібрання малолітніх дітей та передання їх батькові суперечать інтересам самих дітей та негативно вплине на їх життя. Батькові насамперед необхідно налагодити стосунки з дітьми, повернути довіру та любов, а після цього ставити питання про їх відібрання, адже проживати в сім`ї відповідачки є виключно бажанням та волею самих дітей. Хоча в той час, коли діти будуть прагнути проживати із батьком іншим особам їх втримати буде не можливо.

Вважає, що суд безпідставно піддав сумніву позицію дитини ОСОБА_6 висловлену ним в судовому засіданні в присутності психолога, а саме дитина висловила свою думку, що не бажає проживати з батьком, а хоче разом з сестричкою проживати з бабусею і дідусем. Вказав, що навчається в школі, а сестричка ОСОБА_8 відвідує садочок. Пояснив, що коли проживав в м.Хотин з мамою та татом, то в сім`ї була не здорова моральна атмосфера. Мама постійно прибирала, а тато нічого не робив, гуляв до ночі, а також забирав у мами гроші. Вказав, що тато нічого йому не купляє.

Така думка дитини узгоджується з показами свідків, які суд першої інстанції не врахував.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 19 жовтня 2011 року, яке видане Берегометською сільською радою Кіцманського району Чернівецької області, батьками ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько: ОСОБА_7 , мати: ОСОБА_4 (том 1 а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 18 травня 2018 року, яке видане Хотинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції у Чернівецькій області, народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , її батьками вказані - батько: ОСОБА_1 , мати: ОСОБА_4 (том 1 а.с.13).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с.10, 11).

Мати дітей ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (том 1 а.с.15).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 . Умови проживання задовільні, у приватному будинку є газ, наявна окрема кімната для проживання дітей, кухня, кімната для проживання дорослих, коморка, останній працює в КП «Хотинблагоустрій» (том 1 а.с.14).

Згідно з наказом №16-к від 05 березня 2019 року наказано перервати відпуску по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, ОСОБА_4 двірнику КП «Хотинблагоустрій», у зв`язку з виходом на роботу з повним тижневим навантаженням (том 1 а.с.16).

Відповідно до характеристики від 05 квітня 2021, виданої КП «Хотинблагоустрій» Хотинської міської ради, вбачається, що ОСОБА_1 з березня 2019 працює на посаді робітника з обслуговування місць поховань. За період роботи зарекомендував себе як відповідальний, цілеспрямований і досвідчений фахівець, сумлінний працівник. За час роботи не мав жодних дисциплінарних порушень, та стягнень. Серед колег користується повагою і довірою (том 1 а.с.17).

Довідкою-характеристикою, яка видана Хотинською міською радою №1187 від 05 квітня 2021 року, підтверджується, що ОСОБА_1 за місцем постійного проживання характеризується позитивно, за характером спокійний, врівноважений. Скарг, заяв, звернень на негативну поведінку до міської ради не надходило (том 1 а.с.18).

Відповідно до довідки, виданої КП «Хотинблагоустрій» Хотинської міської ради №53/03/2021 від 05 квітня 2021 року, ОСОБА_1 працює в КП «Хотинблагоустрій» на посаді робітника з обслуговування місця поховань з 06 вересня 2019 року по даний час, його посадовий оклад становить 6 000 грн. (том 1 а.с.19).

З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 слідує, що останній 12 липня 2005 року прийнятий на роботу в Хотинський ВУЖКГ на посаду робітника з благоустрою 3-го розряду на сезон та 29 червня 2018 був звільнений з роботи (том 1 а.с.20-21).

З трудової книжки ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 слідує, що остання 11 квітня 2017 року прийнята на роботу КП «Хотинблагоустрій» на посаду двірника та 08 грудня 2020 року звільнена з роботи за угодою сторін (том 1 а.с.25-28).

Власником житлового будинку в частці 1/1 за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 , даний будинок складається з житлового будинку літ. «А-1» житлова площа 29,20 кв.м. та загальна площа 46 кв.м., сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», огорожа «1-2», вартість нерухомого майна 45 450 грн, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.12.2005 та технічним паспортом на садибний житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 (том 1 а.с.33-35, 38).

Відповідно до копій квитанцій, ОСОБА_5 переводила кошти ОСОБА_12 та ОСОБА_4 (том 1 а.с.29-32).

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 березня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання з 2010 року ОСОБА_1 з його покійною цивільною дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без шлюбу та визнано за ОСОБА_1 батьківство відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В задоволенні позову ОСОБА_1 до Хотинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місце реєстрації місце знаходження: вул. Свято-Покровська 60 м. Хотин Дністровського району Чернівецької області) - відмовлено (том 1 а.с.89-92).

Рішенням виконкому Неполоковецької селищної ради №52/9 від 10 серпня 2022 року про втрату статусу дитини-сироти ОСОБА_9 , вирішено вважати, що ОСОБА_7 є таким, що втратив статус «дитина-сирота», у зв`язку з визнанням батьківства. Припинено опіку над ОСОБА_9 , у зв`язку з подальшою передачею дитина на виховання батькові. Звільнено ОСОБА_2 від обов`язків опікуна (том 1 а.с.95).

Відповідно до висновку служби у справах дітей Неполоковецької селищної ради про доцільність повернення малолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя с.Берегомет, батькові - ОСОБА_1 , вбачається, що служба у справах дітей прийшла до висновку, що малолітня дитина має право проживати з батьками або ж з одним з батьків, проте оскільки думка малолітнього ОСОБА_14 суперечить бажанню батька на спільне проживання, доцільно повторно вислухати думки обох. За словами хлопчика, йому подобається проживати з бабусею й дідусем, відвідувати Реваківський заклад загальної середньої освіти та секції, спілкуватися з друзями, отже зміна місця та умов проживання може суттєво вплинути на емоційно-психічний стан дитини. Тому служба радить налагодити стосунки між батьком та бабусею щодо участі кожного з них у житті та вихованні ОСОБА_9 , рекомендує визначити тимчасове місце проживання з бабусею до досягнення дитиною 14 років і отримання права самостійно визначати місце проживання (том 1 а.с.149-151).

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07 листопада 2023 року зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області надати Чернівецькому апеляційному суду письмовий висновок у справі №718/1695/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області про відібрання малолітніх дітей від особи, яка не є одним із батьків.

Згідно висновку органу опіки і піклування Неполоковецької селищної ради затвердженого рішенням виконкому від 08 січня 2024 року №3/1 вбачається, що орган опіки і піклування Неполоковецької селищної ради вважає, що малолітні діти мають право проживати з батьками або з одним з батьків, проте оскільки думка малолітнього ОСОБА_15 суперечить бажанню батька на спільне проживання, доцільно дослухатись до думки дітей, оскільки примусова зміна місця проживання може призвести до негативних наслідків. За словами хлопчика, йому подобається проживати з бабусею й дідусем, відвідувати Реваківський ліцей та спортивну секцію, спілкуватися з друзями, отже, зміна місця та умов проживання може, на їх думку, може суттєво вплинути на емоційно-психічний стан дитини, й ставлення до найрідніших людей. Діючи в інтересах малолітніх дітей, радять налагодити стосунки між батьком та бабусею щодо участі кожного з них у житті та вихованні ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Рекомендують батькові, ОСОБА_17 знайти оптимальні шляхи підходу до дітей, щоб уникнути примусового відібрання дітей від бабусі і мінімізувати ризики психологічних травм, та поступово досягти згоди дітей на зміну місця проживання. Рекомендують визначити тимчасове місце проживання з бабусею до досягнення добровільної згоди обох дітей на проживання з батьком та не допустити роздільне проживання дітей зважаючи на їх міцний емоційний зв`язок (том 2 а.с.98-102).

Відповідно до висновку психологічного дослідження від 18 грудня 2023 року практичного психолога центру соціально-психологічної реабілітації дітей ССД ЧОДА ОСОБА_18 , щодо перебігу психологічної роботи з малолітнім ОСОБА_19 , 2011 року народження, вбачається, що спираючись на слова ОСОБА_6 та аналізуючи емоційний стан хлопця, його компульсивні реакції під час бесіди (пришвидшення мовлення, опущенні та зажаті плечі до низу, погляд вниз, тремтіння рук), сльози на очах під час проговорювання травмуючих ситуацій, стверджено що відносно хлопчика чинились противоправні дії, які нанесли шкоди його психічному, соматичному та психоемоційному стану. В цих діях був прояв жорстокого поводження в умовах сім`ї зі сторони батька (том 2 а.с.88-96).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять даних про те, що позивача позбавлено батьківських прав щодо його малолітніх дітей, відсутнє рішення органу опіки та піклування чи суду про призначення ОСОБА_20 опікуном малолітніх дітей і рішення про визначення місця проживання дитини, також, те, що мати дітей померла, тому батько має переважне право перед іншими родичами на те, щоб малолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживали з ним.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон

або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи,

яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги

такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту,

який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Положення вказаної Конвенції, узгоджуються з нормами законів України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до статті 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Положення частин першої - третьої цієї статті застосовуються до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає.

Відповідно до статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Таким чином, закон закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною. Таке переважне право полягає в тому,

що таке суб`єктивне право надає його носієві можливість пріоритетно перед іншими особами набути інше або здійснити існуюче суб`єктивне сімейне право. Внаслідок цього переважне право на проживання разом з дитиною (а) спрямовано на набуття (відновлення) немайнового права на сім`ю,

(б) виникає разом із певним суб`єктивним правом та перебуває в пасивному стані до настання юридичних фактів передбачених в законі, (в) реалізується, як правило, за участю іншого суб`єкта, внаслідок чого носій переважного права може набути суб`єктивне право, (г) захищається шляхом переведення або відновлення прав та обов`язків, набутих третьої особою всупереч перевагам, які має суб`єкт переважного права, на нього. Законом прямо допускається, що батькам може бути відмовлено в реалізації переважного права, якщо це буде суперечити інтересам дитини.

Оскільки СК України не визначає зміст категорії «інтереси дитини»,

то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини.

Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо не придатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ

у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09).

Такий алгоритм має бути врахований при вирішенні питання про відібрання дитини з огляду на норми частини третьої статті 163 СК України, у тому числі у спорі між батьком дитини та бабою, в якої дитина проживала довгий час, оскільки взаємини між дідом/бабою та онуками, які спільно проживають тривалий час, підпадають під дію статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Вирішення питання про відібрання дитини у відповідача (баби малолітнього онука), як і вирішення питання про неможливість відібрання дитини на користь позивача (батька дитини) становить втручання у право кожної із сторін у справі на повагу до їх сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно (а) здійснено згідно із законом, (б) відповідає одній чи кільком законним цілям, що визначені пунктом 2 статті 8 Конвенції,

(в) є необхідними у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей.

На питання, чи передбачене втручання у право сторін законом, закон (стаття 163 СК України) відповідає ствердно, оскільки закріплює переважне право батьків на проживання разом з малолітньою дитиною, але закон допускає, що батькам може бути відмовлено в цьому, якщо це буде суперечити інтересам дитини.

На питання, чи відповідає втручання у право однієї із сторін цілям, про яке йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції, суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод дитини і відповідно вона має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Визначаючи, чи був захід із втручання у право однієї із сторін необхідним у демократичному суспільстві, суд, беручи до уваги справу в цілому, має розглядати підстави, наведені для виправдання застосування заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин справи вони можуть відрізнятися.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

Возз`єднання дитини з біологічним батьком є важливим позитивним обов`язком держави, і право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя. Право батька

на проживання з його малолітньою дитиною має бути захищене,

й у правовідносинах, що складаються між батьком і дитиною, бабою

і дитиною, він має переважне право на проживання з дитиною.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07 листопада 2023 року зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області надати Чернівецькому апеляційному суду письмовий висновок у справі №718/1695/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області про відібрання малолітніх дітей від особи, яка не є одним із батьків.

На виконання ухвали Чернівецького апеляційного суду від 07 листопада 2023 року рішенням виконавчого комітету Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 08 січня 2024 року №3/1 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору у даній справі про відібрання дітей.

За змістом висновку органу опіки і піклування Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області щодо вирішення спору у даній справі про відібрання дітей вбачається, що орган опіки і піклування Неполоковецької селищної ради вважає, що малолітні діти мають право проживати з батьками або з одним з батьків, проте оскільки думка малолітнього ОСОБА_15 суперечить бажанню батька на спільне проживання, доцільно дослухатись до думки дітей, оскільки примусова зміна місця проживання може призвести до негативних наслідків. За словами хлопчика, йому подобається проживати з бабусею й дідусем, відвідувати Реваківський ліцей та спортивну секцію, спілкуватися з друзями, отже, зміна місця та умов проживання може, на їх думку, може суттєво вплинути на емоційно-психічний стан дитини, й ставлення до найрідніших людей. Діючи в інтересах малолітніх дітей, радять налагодити стосунки між батьком та бабусею щодо участі кожного з них у житті та вихованні ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Рекомендують батькові, ОСОБА_17 знайти оптимальні шляхи підходу до дітей, щоб уникнути примусового відібрання дітей від бабусі і мінімізувати ризики психологічних травм, та поступово досягти згоди дітей на зміну місця проживання. Рекомендують визначити тимчасове місце проживання з бабусею до досягнення добровільної згоди обох дітей на проживання з батьком та не допустити роздільне проживання дітей зважаючи на їх міцний емоційний зв`язок (том 2 а.с.98-102).

Крім цього, відповідно до висновку психологічного дослідження від 18 грудня 2023 року практичного психолога центру соціально-психологічної реабілітації дітей ССД ЧОДА ОСОБА_18 , щодо перебігу психологічної роботи з малолітнім ОСОБА_19 , 2011 року народження, вбачається, що спираючись на слова ОСОБА_6 та аналізуючи емоційний стан хлопця, його компульсивні реакції під час бесіди (пришвидшення мовлення, опущенні та зажаті плечі до низу, погляд вниз, тремтіння рук), сльози на очах під час проговорювання травмуючих ситуацій, стверджено що відносно хлопчика чинились противоправні дії, які нанесли шкоди його психічному, соматичному та психоемоційному стану. В цих діях був прояв жорстокого поводження в умовах сім`ї зі сторони батька (том 2 а.с.88-96).

При вирішенні даного спору, колегія суддів погоджується з висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, а також бере до уваги висновок психологічного дослідження і вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки примусове відібрання дітей на переконливу думку колегії суддів буде суперечити впершу чергу інтересам дітей, виходячи з наступного.

Як встановлено судами, у даній справі виник спір між батьком та бабусею з приводу місця проживання дітей ОСОБА_6 , якому 12 років та ОСОБА_8 , якій 5 років.

Колегія суддів наголошує, що визначальним у даній справі є захист як найкращих інтересів малолітніх дітей. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на їх долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дітей, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дітей, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

При вирішенні спорів щодо дітей суди мають забезпечити дослідження всієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і здійснити збалансовану і розумну оцінку відповідних інтересів кожної особи при прийнятті найкращого для дитини рішення. Також необхідно брати до уваги і міцність зв`язків дитини з тіткою, бабою, дідусем.

Судами встановлено, що як позивач, так і відповідач мають позитивні характеристики.

З приводу належних умов проживання сторін, то як вбачається з Акту обстеження умов проживання помешкання бабусі в с.Берегомет від 21 листопада 2023 року, то там наявні всі належні умови для проживання дітей, зокрема в квартирі наявні всі комунальні зручності: водопостачання, водовідведення, санвузол, індивідуальне опалення (том 2 а.с.104).

Згідно Ату обстеження умов проживання в помешканні батька ОСОБА_21 в м.Хотин від 03 листопада 2023 року, то даний будинок без зручностей, є природній газ, централізоване водопостачання, індивідуальне опалення з чого слідує, що умови проживання створені не в достатньому рівні (том 2 а.с.105).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_22 підтвердив, що син час від часу проживав у бабусі, а з листопада 2020 року постійно проживає у бабусі, відвідує там школу, дочка ОСОБА_8 з народження проживала у бабусі. Оскільки так вирішила покійна дружина. Також позивач на запитання колегії суддів вказав, що з моменту судового провадження по даній справі, а це з липня 2021 року, тобто за два з половиною роки, він навідувався до дітей по місцю проживання у бабусі всього чотири рази. Крім цього, на запитання колегії в якому класі навчається син, він не міг дати чітку вірну відповідь.

Колегія суддів враховує, що старший син ОСОБА_6 , якому станом на сьогодні 12 років чітко висловлює свою негативну думку з приводу батька, а також висловлює бажання проживати разом з сестричкою ОСОБА_8 у бабусі та дідуся.

Слід зауважити на тому, що менша дитина ОСОБА_8 , якій станом на сьогодні 5 років зовсім батька ОСОБА_23 не знає, оскільки від початку свого народження проживає у бабусі відповідачки ОСОБА_20 .

За таких обставин, суд зробив передчасний висновок про відібрання дітей без дослідження вказаних обставин.

Колегія суддів наголошує, що визначальним у цих правовідносинах є те, що негайне відібрання дітей може негативно позначитися на самих дітях, а тому необхідне вжиття попередніх та поступових заходів.

Такі ускладнення пов`язані з тим, що дочка Ніколь

з народження та після смерті матері ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) весь час проживала і на момент розгляду справи проживає у баби, яка займається її вихованням, піклуванням, підтриманням здоров`я та матеріальним забезпеченням. Фактично сім`єю для дитини з моменту її народження була сім`я в помешканні відповідачки баби ОСОБА_24 в с.Берегомет.

На необхідності залишити малолітніх дітей з бабою наголосив і орган опіки та піклування у своєму висновку, який обґрунтований тим, що діти проживають з бабою ОСОБА_25 , яка їх повністю утримує, займається вихованням та піклується про їх здоров`я, діти відвідують школу та дошкільний заклад, ОСОБА_6 займається спортом, тобто у дітей повністю налагоджений побут. При цьому, батько з дітьми майже не спілкується і не знає вподобання дітей та чим діти захоплюються.

Беручи за основу у вирішенні цього спору принцип найкращих інтересів дітей, колегія суддів вкотре звертає увагу на те, що у даній справі негайне відібрання малолітніх дітей не буде сприяти забезпеченню спокійного та стійкого середовища для них, стане емоційним стресом, не буде враховано і їх поглядів, що у сукупності охоплює складові елементи вказаного принципу. Проживання малолітніх дітей разом з бабою і дідом становить для дітей звичну стабільну сімейну середу. Батько дітей ОСОБА_1 не позбавлений права забрати дітей від відповідачки ОСОБА_2 після налагодження з дітьми відносин.

Таким чином, апеляційний суд, розуміючи складність ситуації і перебуваючи на позиції про необхідність забезпечення умов для спільного проживання батька разом зі своїми дітьми, вирішує спір на користь відмови

у негайному відібранні дітей, покладаючи на компетентні органи держави в контексті виконання позитивних обов`язків держави зобов`язання забезпечити систему послідовних кроків у напрямку возз`єднання батька

з дітьми, щоб запобігти негативному впливу на дітей.

З урахуванням пропорційності втручання у право позивача на повагу

до його сімейного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції, та норм частини третьої статті 163 СК України допускаються випадки відмови батьку у негайному відібранні дитини, що є необхідним у цій ситуації.

В інтересах дітей в ситуації, що склалася у цій справі, доцільно спочатку вжити відповідних підготовчих заходів, спрямованих на адаптацію дітей, відновлення стосунків батька з сином, який виключно негативно висловлюється про батька, а також налагодження контактів з дочкою якій п`ять років і вона зовсім батька незнає, а також підготовки для проживання дітей разом із батьком, створення відповідних умов для проживання, після чого протягом перехідного періоду потрібно вирішити питання про безпосереднє проживання дітей з батьком.

Подібний підхід був застосований у рішенні ЄСПЛ у справі «N.TS. and other v. Georgia» від 02 лютого 2016 року (заява № 71776/12).

Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції не надав належної оцінки відповідності інтересам дітей таких обставин, як: погляди дитини, індивідуальність дітей, збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захист і безпека дітей, вразливий стан старшого сина та необхідність постійного догляду за дівчинкою якій всього п`ять років і яка зовсім батька не знає, право дітей на комфортний та звичний спосіб життя, зокрема це відсутність у батька належних умов для проживання (санвузол, душ), ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків протягом всього життя дітей, піклування батька про дітей, особисту прихильність дітей до батька, відносини між дітьми і батьком, тривалий строк проживання хлопчика і проживання дівчинки з народження з бабою, ставлення дітей до батька, психологічний стан дітей у разі повернення до батька, оскільки хлопчик категорично проти, а дівчинка з татом взагалі не проживала від народження, встановлення перехідного періоду, бажання співпрацювати заінтересованих осіб.

Враховуючи чутливість правовідносин, в яких існує спір, вказані обставини підлягають оцінці, а висновки - мотивуванню.

Суд не надав належної оцінки доказам у справі з приводу того, що у дітей є емоційна близькість саме із бабою, у зв`язку із втратою мами. Крім цього, зміна умов проживання, де у них є всі зручності (санвузол, гаряча вода, індивідуальне опалення), і тому зміна сім`ї може призвести до пригніченого стану дітей, діти можуть замкнутись у собі.

Тому забезпечення спілкування та виховання дітей з рідними людьми, які регулярно знаходяться поруч, буде найкраще впливати на розвиток дітей, а особливо на їх психічне здоров`я.

Колегія суддів погоджується з тим, що вирішуючи такого роду спір, суди здебільшого виходили із прав та інтересів батька дитини (які дійсно підлягають врахуванню і за загальним правилом є пріоритетними порівняно з правами та інтересами інших родичів), однак у даній справі суд першої інстанції не надав оцінки всім обставинам справи у сукупності із забезпеченням найкращих інтересів малолітніх дітей.

Суд першої інстанції, дійшов висновку, що з урахуванням статей 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на виховання малолітніх дітей та на те, щоб вони проживали з батьками. Крім того суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 спроможний забезпечити належні умови для фізичного, духовного, соціального розвитку та матеріально забезпечувати малолітніх дітей.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки у даному випадку найкращим інтересам дітей буде відповідати залишення їх у середовищі, в якому вони тривалий час проживали разом з бабою та дідом, враховуючи особливості психічного розвитку дітей, а також їх інтерес

та прихильність до баби.

При цьому відмова у задоволенні позовних вимог батька про примусове відібрання дітей не позбавляє його права брати участь у вихованні дітей, підтримувати з ними регулярні стосунки, піклуватися про стан їхнього здоров`я, а також фізичний та моральний стан.

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі №223/306/20 (провадження № 61-9005св21) зазначено, що «міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 207/3144/16-ц (провадження № 61-29090св18) вказано, що «відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку має, бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

Згідно з частинами першою - третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи викладене, надаючи оцінку зібраним доказам у справі, заслухавши пояснення учасників справи, враховуючи внутрішнє переконання колегії суддів, яке ґрунтується на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності та необхідності забезпечення правової визначеності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про відібрання дітей.

Щодо судового збору

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача (частина перша, друга статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що апеляційний суд в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2023 року скасувати та в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області про відібрання малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у бабусі ОСОБА_2 та повернення їх батькові ОСОБА_1 , для подальшого спільного проживання та виховання - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 1362 гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 січня 2024 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк