Справа № 177/1481/24
Провадження № 2-о/177/85/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Коваль Н. В.

за участі

секретаря судового засідання Орел А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Лозуватська сільська рада, про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив встановити факт того, що він самостійно виховує та здійснює догляд за малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог зазначив, що у зв`язку з конфліктами, які виникали під час ведення сумісного побуту, та через різні погляди на життя, шлюбні відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинені, а шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає разом з батьком, перебуває на його утриманні і самостійному вихованні. Мати дитини проживає за кордоном, однак заявник не чинить їй перешкод у спілкуванні з сином. Спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини відсутній. Задля облаштування життя та розвитку дитини в безпечних умовах через військову агресію Російської Федерації на території України та для подальшого захисту прав дитини та представлення його інтересів, заявник звернувся до суду з даною заявою.

Ухвалою від 07.08.2024 заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в порядку окремого провадження.

Представник заявника ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності заявника, на задоволенні вимог наполягав (а.с. 44).

Представником заінтересованої особи Лозуватської сільської ради, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с. 39).

Заінтересована особа ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, про час та місце справи повідомлена у встановленому законом порядку (а.с. 42,43), причини неявки суду не повідомила. Заяв та клопотань з процесуальних питань від неї не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги заявника такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.07.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб (а.с.10), який розірвано рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2024 (а.с.7-8).

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік фактів, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені в судовому порядку.

Цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 зазначає, що встановлення даного факту йому необхідно для облаштування життя та розвитку дитини в безпечних умовах через військову агресію Російської Федерації на території України, та для подальшого захисту прав дитини та представлення його інтересів.

Так, статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Права і обов`язки у кожного з батьків не тільки рівні, але і взаємні. Отже, право одного з батьків протистоїть обов`язку іншого не перешкоджати у здійсненні права на виховання дитини і навпаки.

Обоє батьків несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Частиною четвертою статті 157 СК України визначено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується судом. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (стаття 159 СК України).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Факт самостійного виховання дитини одним із батьків, відсутності участі іншого з батьків у вихованні дитини, спір щодо місця проживання дитини (опіки над дитиною), ухилення від виконання (невиконання) батьківських обов`язків, може бути встановлений у рішенні суду при вирішенні спору в порядку позовного провадження.

Однак, у заяві ОСОБА_1 зазначає, що між батьками спору щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає.

Як видно з паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-3).

Відповідно до відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, на підтвердження обґрунтувань вимог, окрім акту про проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , який складений мешканцями будинку АДРЕСА_2 (а.с.11), інших доказів не надав, а отже скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки надані заявником докази не дають змогу суду дійти висновку про доведення вказаних у заяві обставин.

Окрім того, з огляду на зазначену ОСОБА_1 мету подання заяви про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за дитиною, заявлені ним вимоги не є вимогами, які пов`язані із здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягають розгляду в порядку окремого провадження на підставі ст.ст. 293, 315 ЦПК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4-5, 13, 19, 76-82, 258-259, 263-265, 273, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Лозуватська сільська рада, про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за дитиною, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: