РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2024 року Сумський районний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Черних О.М.
з участю секретаря судового засідання Овчаренко М.В., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Попович Ю.О., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Федірко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми, справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності, поділ майна набутого за час спільного проживання та стягнення грошової компенсації,
Позовна заява обґрунтована тим, що з 08 січня 2015 року по 01 липня 2024 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_4 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. В результаті даних відносин у сторін народився син Поливяний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка з 18.12.2013 по 03.10.2023 працювала в Управлінні державної казначейської служби України в Сумській області на посаді головного спеціаліста відділу видатків та відповідач завжди привозив та забирав її з роботи. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали щасливою родиною, за час свого спільного проживання неодноразово разом їздили на відпочинок, зокрема в ОСОБА_6 , Львів, Швейцарію, Турцію та інші міста. ОСОБА_2 , на придбання дороговартісного станку, необхідного для здійснення його підприємницької діяльності отримав в борг у матері позивачки ОСОБА_7 5000 доларів США та 5000 Євро. Крім того, ОСОБА_1 фактично працювала у відповідача, оскільки допомагали вести бухгалтерський облік. Сторони мали спільний бюджет та під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти, отримані спільною працею ними придбано вказане нерухоме та рухоме майно.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 , просила задовольнити.
Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_8 з 2014 року, вони певний час зустрічалися, мали романтичні відносини. Вона була його коханкою оскільки на час знайомства він перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. В подальшому від періодичних зустрічів в них з ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_3 . Відповідач надавав та надає матеріальну допомогу на утримання сина, однак спільного проживання з позивачкою не було. Зазначив, що він на протязі тривалого часу періодично підтримував стосунки з позивачкою, однак в цей час також мав інші близькі відносини з іншими жінками. З ОСОБА_4 не мав спільного бюджету, спільно не проживали як одна сім`я, не вели спільного господарства, побуту. Позивачка не приймала жодної участі в придбанні земельних ділянок, автомобіля чи фрезера. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, та вирішити питання про витрати на правничу допомогу.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона спілкувалася з позивачкою, а з 2020 року познайомилася з відповідачем, вона представила його як свого чоловіка, на що він не заперечував. Зазначила, що вони часто проводили час спільно з позивачкою та відповідачем. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали втрьох з сином, квартира виглядала як сімейна, їздили разом відпочивати. Дарія користувалася машиною АУДІ і зазначала, що це їх спільна машина.
З`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження, на праві приватної власності ОСОБА_2 належить:
Відповідно до договору-рахунку купівлі-продажу №37-3431-1, 24.11.2017 року, відповідач придбав Фрезерний станок від фірми Felder Format 4, для бізнесу, з розстроченням платежу. (а.с.141-143).
На момент придбання, укладення кредитного договору та договору застави обладнання №1700/2021/СмОД-МСБ-ВВКЛ в ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2 , в заяві вказував, що в зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних відносинах не перебував. (а.с.161).
Крім того, відповідно до розписки від 21.02.2018 року, ОСОБА_2 взяв в борг кошти в ОСОБА_10 , що свідчить не про особистий вклад позивачки а фактично фінансові питання взяття у борг. (а.с.32).
Відповідно до декларації про доходи ОСОБА_1 , за період з 2016 по 2020 рік, як державного службовця, позивачка вказувала місце проживання, яке збігається з місцем реєстрації, що свідчить про відсутність факту спільного проживання з відповідачем. Члени сім`ї зазначено лише матір та сина. Відсутні відомості про будь-яке рухоме (включаючи транспортні засоби) та нерухоме майно у спільному користуванні чи у власності, окрім квартири, наявної у спільній сумісній власності з ОСОБА_7 . Відсутні відомості про витрати, відсутні відомості про грошові активи позивачки та членів її сім`ї, відсутні відомості про фінансові зобов`язання позивачки та її членів сім`ї, відсутні відомості про відкриті рахунки в банківських установах позивачки та її членів сім`ї. З аналізу вказаної декларації, можливо зробити висновки, що у позивачки було відсутнє спірне майно у користуванні та відсутні активи чи вклади, які могли стати фінансовими вкладами під час придбання спірних земельних ділянок, автомобіля та фрезерного станка. Крім того, відсутні відомості про роботу за сумісництвом. (а.с. 162-179).
Відповідно до декларацій за 2021, 2022 роки, які подані 18.01.2024 року, позивачка зазначає відповідача як особу, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Крім того вказала спірний автомобіль АУДІ який перебуває у користуванні.(а.с.180-191).
Однак, згідно позовної заяви та наявних відомостей, з березня 2022 року ОСОБА_1 проживає разом із сином у Швейцарії.
Відповідач, зазначив, що квартиру за адресою АДРЕСА_4 , він винаймає, ще з 2011 року для власних потреб, позивачка не одноразово відвідувала дану квартиру та деякий час проживала там разом із їх спільним сином, однак сумісного проживання, як родини, не було. На підтвердження утримання вказаної квартири надано квитанції про сплату орендної плати, які сплачувалися відповідачем. (а.с. 138-139).
Відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 06.03.2015 року, при здійсненні підприємницької діяльності ОСОБА_2 , винаймає бухгалтера, який займається фінансовою звітністю та веденням бухгалтерського обліку. (а.с. 139-140).
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Разом з тим, позивачкою не надано доказів утримання майна чи надання власних коштів на придбання спірного майна. Самі по собі сумісні світлини та особисте листування не можуть свідчити про ведення спільного господарства та поживання однією родиною з сумісним бюджетом.
Коли позивачка завагітніла, відповідач не заперечував щодо батьківства, але сторони не говорили про одруження а у них не було наміру бути сім`єю. Народження дитини автоматично не породжує статусу сім`ї між батьками. Сторін об`єднували дружні відносини та спільне піклування про дитину. Позивачкою не надано доказів спільного проживання та ведення спільного господарства.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).
Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.
Разом з тим, суд вважає, що спірні земельні ділянки та транспортний засіб, не є спільною власністю сторін, оскільки стороною позивача не надано достатніх доказів, для встановлення факту фактичних шлюбних відносинах, у яких вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет, а сторона відповідача спростувала наявність шлюбних відносин та факту сумісного майна, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 263, 264 ЦПК України, ст.ст. 358, 370, 372 ЦК України, ст. 69-73 СК України суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності, поділ майна набутого за час спільного проживання та стягнення грошової компенсації відмовити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 21.10.2024 року.

Суддя О.М. Черних