Провадження №2/523/1706/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"15" жовтня 2024 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді - Аліної С.С.,
при секретарі - Іванченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій просила:
- Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 532 грн.
-Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 50 000 грн.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що Вироком Суворовського районного суд у м. Одеси від 12.06.2023 року (Справа № 523/9725/23 Провадження № 1-кп/523/1349/23) , ОСОБА_3 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 cт. 125 КК України, призначивши покарання у вигляді штрафу в розмірі сорока п яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 765 (сімсот шістдесяти п 'яти ) гривень.
Суд, визнав доведеним, що ОСОБА_4 , перебуваючи близько 17 години 00 хвилин 27 травня 2023 року, на балконі загального користування між 9 та 10 поверхів будинку АДРЕСА_1 на грунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли в ході словесного конфлікту з ОСОБА_2 , діючи з прямим умислом на спричинення тому тілесних ушкоджень, захопив своєю правою рукою за шию, а лівою рукою за ліву руку, після чого різкими рухами почав вдаряти тулуб та кінцівки потерпілого об тверду поверхню лавки, чим спричинив останньому визнані в якості легких тілесних ушкоджень, синці та садна шиї, синець та садно грудної клітини, синці лівого стегна та в ділянці лівого колінного суглобу, в результаті чого вчинені ним дії були кваліфіковані за ч. 1 cm. 125 КК України, як умисне тілесне ушкодження.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси, набрав законної сили - 13.07.2023 року.

Ухвалою від 07.10.2023 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, надала до суду заяву в якій підтримала позовну заяву просила її задовольнити, а також проводити розгляд справи за її відсутності.

До суду від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява в якій заперечував проти задволення позову та просив розгляд справи провести за його відстуності.

В матеріалах справи міститься відзив ОСОБА_3 на позовну заяву ОСОБА_1 в якому відповідач не визнає позовні вимоги, просить суд у задоволенні позову відмовити з підстав недоведеності причинниого зв`язку між лікуванням ОСОБА_2 та діями відповідача.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає про те, що позов є частково доказаним та частково не обґрунтованим, тому підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, Вироком Суворовського районного суд у м. Одеси від 12.06.2023 року (Справа № 523/9725/23 Провадження № 1-кп/523/1349/23) , ОСОБА_3 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 cт. 125 КК України, призначивши покарання у вигляді штрафу в розмірі сорока п яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 765 (сімсот шістдесяти п 'яти ) гривень.

Суд, визнав доведеним, що ОСОБА_4 , перебуваючи близько 17 години 00 хвилин 27 травня 2023 року, на балконі загального користування між 9 та 10 поверхів будинку АДРЕСА_1 на грунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли в ході словесного конфлікту з ОСОБА_2 , діючи з прямим умислом на спричинення тому тілесних ушкоджень, захопив своєю правою рукою за шию, а лівою рукою за ліву руку, після чого різкими рухами почав вдаряти тулуб та кінцівки потерпілого об тверду поверхню лавки, чим спричинив останньому визнані в якості легких тілесних ушкоджень, синці та садна шиї, синець та садно грудної клітини, синці лівого стегна та в ділянці лівого колінного суглобу, в результаті чого вчинені ним дії були кваліфіковані за ч. 1 cm. 125 КК України, як умисне тілесне ушкодження.

Вирок Суворовського районного суду м.Одеси, набрав законної сили - 13.07.2023 року.

Відповідно дост.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивач вказує, що у зв`язку з нанесенням ОСОБА_2 відповідачем легких тілесних ушкоджень позивачка вимушена була звернутись до лікарні, а тому витратила на лікування грошові кошти у розмірі 532 грн, які бажає стягнути з відповідача у якості понесеної матеріальної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України.

Згідно з ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

Для настання відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в)причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27.03.1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

На підтвердження понесених витрат позивач надала: Акт надання медичних послуг № від 04 липня 2023 на суму 420 гривен. (арк.с.21); квитанцію про сплату КНП «Консультативно-Діагностичний центр №6» ОМР суми у розмірі 112 гривень (а.с.22).

Отже підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 матеріальна шкода в розмірі 532,00 гривень.

Стосовно моральної шкоди суд зазначає наступне.

Судом встановлено про те, що позивачу було заподіяно шкоду здоров`ю, отримано тілесні ушкодження, тому позивач був позбавлений можливості вести звичний образ життя.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави-наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Суд вважає, що розмір заявленої моральної шкоди 50 000 грн. є занадто завищеним, і з урахуванням приципів виваженості, розумності та справедливості, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо моральної шкоди частково, а саме у розмірі 500 грн., що буде достатнім, на думку суду, для компенсації понесених ним страждань та переживань.

В силу частин 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої, внаслідок вчинення кримінального правопорушення та стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Стосовно судових витрат, суд зазначає наступне.

Враховуючи, що згідно п. 1 та 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи та у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, і при подачі позову його не сплатили, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 5, 15, 1166, 1167, 1187, 1190, 1196 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 532,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 18.10.2024 року.

Суддя: Аліна С.С.