ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/761/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

за участю секретаря - Григораш Н.М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

представник заявника - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - ОСОБА_3 ,

представник заінтересованої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно колишнього чоловіка ОСОБА_3 .

Згідно заявлених вимог, заявник просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження прав: заборонити перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , а саме: місця проживання: АДРЕСА_1 , місця реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що з 25.09.2009 по 11.06.2024 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богуславського районного суду Київської області розірвано. Зазначає, що вони разом із дітьми періодично намагаються повернутися додому, де раніше проживали за адресою: АДРЕСА_1 , але через те, що в цій квартирі проживає колишній чоловік постійно виникають конфлікти, які переростають у сварки та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . ОСОБА_3 систематично в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а інколи і в тверезому стані вчиняє домашнє насильство, а саме діяння психологічного, фізичного, економічного характеру, що виражається у словесних образах, нецензурній лайці, приниженнях, погрозах фізичної розправи, залякуванні, контролі у пересування, що викликає у неї побоювання за свою безпеку, спричиняє емоційну невпевненість та нездатність захистити себе та своїх неповнолітніх дітей 14 та 8 років. Крім цього, здійснюється економічне насильство, відібрання особистих документів на квартиру, колишній чоловік не сплачує аліменти, не дає кошти на харчування та лікування дітей, забирає телефони, змінює замки в квартирі. Так, 22.08.2024 близько 8:20 ОСОБА_3 прийшов додому та вчинив домашнє насильство: нецензурно висловлювався, словесно ображав. Враховуючи вищевикладене, звернулася до суду із заявою та просить суд її задовольнити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.10.2024 року відкрито провадження у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

Заявник та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги заяви про видачу обмежувального припису та просили задовольнити заяву з викладених підстав. Додатково повідомила, що 21.03.2022 року з початком повномасштабного вторгнення російської федерації проти України вона з дітьми виїхала до Федеративної Республіки Німеччина, де проживає і по цей день. Діти навчаються у там школі. Під час літніх канікул, 15.08.2024 вона приїзжала з дітьми в Україну та проживала в квартирі АДРЕСА_3 . 18.08.2024 була з донькою дома. ОСОБА_3 прийшов та влаштував сварку, під час якої ображав, штовхав, тягнув за волосся. Вважає, що його основна мета - забрати квартиру АДРЕСА_3 . Зазначила, що з початку війни була в Україні чотири рази. Зараз приїхала в Україну, оскільки її викликали в судове засідання з розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно неї за статтею 173-2 КУпАП України, а на вихідних планує повернутися в Німеччину, оскільки діти залишилися там під наглядом її батьків.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо обставин викладених у заяві та просив відмовити в її задоволені. Пояснив, що не вчиняв дій, зазначених ОСОБА_1 в заяві, а саме: не вчиняв дій направлених на фізичне, психологічне чи економічне насильство, не перешкоджав їй перебувати в квартирі АДРЕСА_3 , в цей час жив у мами та у друзів. 18.08.2024 вирішив залишитися вдома та провести час з дитиною, оскільки бачив її дуже рідко,але почалась сварка, під час якої ОСОБА_4 схватила його за ланцюжок та тягнула в коридор. Вважає, що причиною конфлікту є поділ майна, набутого ними під час шлюбу. Додатково повідомив, що йому не було відомо про наявність судового наказу про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, проте він не ухиляється він допомоги дітям та добровільно сплатив на їх утримання на рахунок ОСОБА_1 протягом 2022-2024 років 124 002,42 грн.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, заслухавши заявника, представника заявника, заінтересовану особу, суд приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 25.09.2009 по 11.06.2024 роки перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богуславського районного суду Київської області розірвано.

Під час спільного проживання було придбано квартиру АДРЕСА_3 , в якій сторони проживали разом із дітьми.

19.08.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відбувся конфлікт, в результаті якого було викликано поліцію та складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП України.

19.08.2024 до Дарницького УП ГУНП в м. Києві надійшла заява ОСОБА_3 про те, що 19.08.2024 о 00-05 його колишня дружина ОСОБА_1 завдала заявнику тілесних ушкоджень.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.08.2024, ОСОБА_3 повідомив про те, що 19.08.2024 приблизно о 00-05 за адресою: АДРЕСА_1 колишня дружина ОСОБА_1 нанесла йому тілесні ушкодження у вигляді подряпини, порізів. Під час бійки зірвано ланцюжок, який не знайдено.

19.08.2024 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП України та видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника № 392442 строком на один день.

29.08.2024 ОСОБА_1 разом із дитиною виїхала до Федеративної Республіки Німеччина.

В судовому засіданні заявниця наполягала на проявах домашнього насильства з боку ОСОБА_3 щодо неї, які носять систематичний характер, на підтвердження чого надала довідку КП Київська міська клінічна лікарня №1 № 862 від 13.04.2020 року, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України від 11.06.2020 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 18.06.2020 року у справі № 753/9535/20 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою, ОСОБА_1 , а кримінальне провадження щодо нього закрите. Більш того, пройшло більше 4 років після виникнення даної події.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З пояснень заявниці, викладених у заяві слідує, що сторони до виїзду заявниці закордон проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

До матеріалів справи на підтвердження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства заявник надала довідку Київської міської клінічної лікарні №1 від 13.04.2020 року, обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 від 11.06.2020 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 18.06.2020 року у справі № 753/9535/20 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою, ОСОБА_1 , а кримінальне провадження щодо нього закрите.

Вбачається, що з часу вчинення згаданої події минуло більше 4 років.

Викладені у вищевказаних постановах фактичні обставини не можуть бути безумовною підставою для застосування спеціального заходу у вигляді обмежувального припису щодо ОСОБА_3 .

Як вбачається із матеріалів справи, пояснень заявника та заінтересованої особи між сторонами існує спір щодо поділу спільного майна - квартири АДРЕСА_3 , який перебуває в провадженні Дарницького районного суду м. Києва.

Сам факт звернення заявника до органів поліції із заявою від 22.08.2024 свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20) та від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Водночас, матеріали справи не містять інших доказів того, що ОСОБА_3 вчинялися дії щодо заявниці, які могли б бути кваліфіковані як домашнє насильство. Також не доведено існування загрози вчинення протиправних дій у майбутньому. Таким чином, достатньою підставою для задоволення заяви про видачу обмежувального припису могло бути існування обґрунтованого побоювання вчинення насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, що у цій справі доведено не було.

Судом не встановлено факт психологічного насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» щодо заявника з боку заінтересованої особи, не доведено його і заявником, на підтвердження цього факту стороною заявника належних, допустимих та достатніх доказів суду не надано.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону).

Ризики продовження чи повторного вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, як і настання особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, також не доведені заявником.

Виходячи із загального обсягу доказів, які долучено заявником разом із заявою про видачу обмежувального припису та досліджених в судовому засіданні, суд приводить до висновку, що заявник не надав суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї особисто внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України, тому заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису відносяться за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», статями 258, 259, 263-265, 293, 294, 3501-3508 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА