09 жовтня 2024 року Рiвненський мiський суд Рівненської області
в особi головуючої суддi Панас О.В.
при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОРТРЕЙД ПОДІЛЛЯ" про припинення трудових відносин та стягнення заборгованості із заробітної плати, -
У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОРТРЕЙД ПОДІЛЛЯ" про припинення трудових відносин та стягнення заборгованості із заробітної плати.
Просив визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 , які виникли на підставі наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРТРЕЙД ПОДІЛЛЯ » № 114 від 15 липня 2020 року з 15 квітня 2024 року у зв`язку із звільненням з посади машиніста змішувача асфальтобетону стаціонарного за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРТРЕЙД ПОДІЛЛЯ» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 106 954 (сто шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири ) грн. 54 коп. Свої вимоги обґрунтовують наступними доводами. З 16.07.2020 року на підставі заяви його прийнято на роботу до ТОВ «ДОРТРЕЙД ПОДІЛЛЯ» на посаду машиніст змішувача асфальтобетону стаціонарного згідно Наказу № 114 від 15/07/2020р, відомості про який внесені до його трудової книжки відповідальним працівником . За період роботи з липня 2020 року по червень 2022 року він виконував свої обов`язки, за що отримував заробітну плату. 01.08.2022 року після відпустки, він прибув до с. Зоря де знаходилось підприємство, однак його не пропустили на територію, пояснивши це тим , що така організація як ТОВ «ДОРТРЕЙД ПОДІЛЛЯ» більше не знаходиться на даній території . Ним було здійснено ряд дзвінків , по відомих йому мобільних номерах телефонів до директора фірми, головного бухгалтера, кадрових працівників, однак ніхто з них слухавку не взяв, жодної інформації про подальші дії не надав. На момент приїзду , йому стало відомо , що його трудова книжка була залишена на території де він раніше працював, в приміщенні охорони, вже новоствореного невідомого підприємства. При огляді він виявив що жодних даних чи відомостей про його переведення, звільнення чи скорочення не внесено до трудової книжки, розрахунку з ним не проведено, тобто жодним чином не визначено його статус. 30.01.2024 року ним власноруч було написано заяву про звільнення за власним бажанням, як передбачено частиною 3 статті 38 КЗпП , яку він надсилав засобами поштового зв`язку, проте конверт вдруге повернувся на відділення пошти за закінченням терміну зберігання . Вважає, що відповідач всупереч вимогам закону та у порушення його прав на припинення трудових відносин і звільнення з роботи з ініціативи працівника за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, жодних дій не вчинив, наказ про звільнення його з роботи не видав , це стало підставою для звернення до суду із позовом.
У судове засідання позивач не з`явилася.
Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав, пояснень чи заперечень на позов не подав, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Ухвалою суду від 24.06.2024 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження, призначений розгляд справи з викликом сторін.
Таким чином, позивач здійснив усі заходи, спрямовані на інформування роботодавця про бажання припинення трудових відносин, у визначений строк та у визначений законом спосіб, надіславши заяви від 30.01.2024 та від 08.04.2024 року за адресою відповідача, відображеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 21269586.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового і зговору з ініціативи працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Відповідно до ст. 38 КЗпП України у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність: догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Поважність причини повинна бути підтверджена відповідними документами.
Таким чином, оскільки відповідач всупереч вимогам закону та у порушення прав позивача на припинення трудових відносин і звільнення з роботи з ініціативи працівника за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, жодних дій не вчинив, наказ про звільнення його з роботи не видав, суд прийшов до висновку, що слід визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 , які виникли на підставі наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРТРЕЙД ПОДІЛЛЯ » № 114 від 15 липня 2020 року з 15 квітня 2024 року у зв`язку із звільненням з посади машиніста змішувача асфальтобетону стаціонарного за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці та заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Заборгованість із виплати заробітної плати - це сума своєчасно невиплаченої заробітної плати всім категоріям працівників, а саме: штатним працівникам, особам, які не перебувають в обліковому складі підприємства сумісникам і працюючим за договорами, а також звільненим працівникам, заборгованою вважається сума, яка включає всі нарахування в грошовій і натуральній формі з фонду оплати праці, за винятком обов`язкових утримань (податок із доходів фізичних осіб та суми єдиного внеску працівників на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), строк виплати якої минув до кінця місяця, у якому вона повинна бути виплачена («Методологічні положення з організації державного статистичного спостереження «Стан виплати заробітної плати», затверджені наказом Державного комітету статистики України від 20.10.2011 №264). Згідно з частиною 5 статті 97 КЗпП України оплату праці працівників здійснюють першочергово. Усі інші платежі власник або уповноважений ним орган здійснюють після виконання зобов`язань щодо оплати праці. До того ж своєчасність та обсяги виплати зарплати працівникам не можуть залежати від інших платежів та їхньої черговості (частина 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до ст. 10 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь- яким строком. Дані спірні правовідносини є трудовими та врегульовані ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 3, 24 Закону України «Про оплату праці», згідно яких заробітна плата виплачується працівникам регулярно не рідше двох разів на місяць та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом, під час трудових відносин сторін у справі, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, відповідачем не здійснювалось нарахування та виплата заробітної плати позивачу, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.11. 2022 року по 15.04. 2024 року, а це 16 міс х 6 500 грн.( посадовий оклад)= 104 000 (сто чотири тисячі гривень), та 10 роб. днів квітня 2024(6500 посадовий оклад/22 роб.дні квітня 2024 = 295 грн 45 коп.(середньоденна заробітна плата) х на 10 роб. днів квітня 2024 =2954 грн 54 коп, шо в сумі дорівнює 106 954 (сто шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн.. 54 коп., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.
Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Судовий збір у розмірі 1348,80 грн. за вимогу про стягнення заробітної плати підлягає стягненню з відповідача у прибуток держави.
Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК судові витрати - судовий збір в сумі 1073,60 грн., сплачені позивачем, підлягають до стягнення з відповідача на його користь.
Суддя О.В.Панас