Справа № 177/2029/24
Провадження № 2/177/1071/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 жовтня 2024 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лященко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Кантилович К.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу №177/2029/24 за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Новопільської сільської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Новопільської сільської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

У вересні 2024 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на території Новопільської сільської ради Криворізькою району проживає ОСОБА_4 , яка є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем, не має постійного місця роботи та проживання. Після народження доньки мати не приділяла належної уваги вихованню дитини, часто покидала родину, залишаючи дитину на батька та свекруху. У березні 2023 року мати вмовила доньку переїхати до неї від батька. Вони проживали в сторожці на території приватного підприємства в с. Златопіль. До служби у справах дітей надходили анонімні повідомлення, що ввечері ОСОБА_4 запрошувала друзів і вона вживала алкоголь. Служба у справах дітей неодноразово проводила бесіди з матір`ю щодо належного виконання батьківських прав, пристрасті до алкогольних напоїв, рекомендували їй орендувати придатне для проживання житло, створити дитині належні умови для розвитку та не влаштовувати гучні застілля. У липні 2023 року ОСОБА_4 орендувала будинок у с. Вільний Посад і переїхала туди разом із донькою. Проте через деякий час власниця будинку повідомила батькові дитини, що мати залишила доньку без нагляду і не з`являлася кілька днів, у зв`язку з чим батько забрав дитину жити до себе в будинок, що належить його матері - ОСОБА_5 . Батько дівчинки помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак ОСОБА_4 не виявила бажання опікуватись дитиною, через що дитину тимчасово влаштовано до бабусі - ОСОБА_5 . За місцем проживання дитини мати не з`являється, не цікавиться її фізичним, психологічним та моральним розвитком. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, в зв`язку з чим позивач просить суд на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_4 на користь особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника дитини, аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; передати дитину для подальшого влаштування органу опіки та піклування Новопільської сільської ради.

Ухвалою суду від 13.09.2024 було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого засідання та викликом сторін.

Ухвалою суду від 02.10.2024 справу було призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав, просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2011 року народження та стягнути з ОСОБА_4 на користь особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника дитини, аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2011 року народження, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала, просила позбавити її батьківських прав.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Новопільської сільської ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її малолітньої дитини.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, беручи до уваги заяву відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір`ю, а ОСОБА_6 є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.07.2012 року.

ОСОБА_4 згідно характеристики проживає без реєстрації на території Новомайського старостинського округу з 2009 року по теперішній час. За час проживання зарекомендувала себе негативно, постійного місця проживання, не працює, не навчається, вживає алкогольні напої, веде бродячий спосіб життя, не бере участі у вихованні малолітньої доньки.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 03.06.2024 року.

Відповідно до характеристики Новопільського ліцею Новопільської сільської ради від 30.08.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у школі з першого класу, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована та уважна учениця, має навчальні досягнення початкового та середнього рівня. Дитина проживає біля бабусі, матір не приділяє уваги вихованню доньки. Дівчинка є ученицею 8 класу, що підтверджено довідкою Новопільського ліцею Новопільської сільської ради.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 24.09.2012 року зареєстрована за адресою проживання її бабусі ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 .

Відповідно висновку Органу опіки та піклування Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області встановлено, що ОСОБА_4 є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 не має місця реєстрації та постійного місця проживання. Дитина зареєстрована та фактично проживає з бабусею ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після народження дитини, ОСОБА_4 швидко покинула сім`ю і залишила доньку з батьком. Після смерті батька, вона не виявила бажання піклуватися про дитину. Дитина деякий час проживала з матір`ю, в облаштованому приміщенні на території промислового підприємства, яка працювала там охоронцем. У липні 2023 року ОСОБА_4 орендувала будинок у с. Вільний Посад і переїхала туди разом з донькою. Згодом власниця будинку повідомила батькові дитини, що мати залишила доньку і не з`являлася кілька днів. Батько не повідомив поліцію та службу у справах дітей про інцидент, а забрав дитину жити до себе в будинок, що належить його матері ОСОБА_5 . Дитина проживає там до нині. З метою профілактики та відновлення цілісності біологічної родини, службою у справах дітей Новопільської сільської ради неодноразово здійснювалися виїзди за місцями тимчасового проживання матері та дитини, під час яких мати не виявляла бажання вести спільний побут з батьком дитини, посилаючись на погані відносини зі свекрухою. Під час рейдів служби, ОСОБА_4 перебувала в тверезому стані, мала продукти харчування, проте згодом службі стало відомо, що ОСОБА_4 запрошувала друзів і влаштовувала гучні застілля. На даний час ОСОБА_4 ігнорує дзвінки служби у справах дітей, місце її проживання невідоме. В зв`язку з чим, органу опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Згідно наказу служби у справах дітей Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 41 від 03 червня 2024 року малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштовано в сім`ю ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту вирішення питання про постійне влаштування дитини.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що її онука ОСОБА_3 проживає з нею близько трьох років та перебуває на її утриманні, оскільки матір дитини ОСОБА_4 ухилилася від виховання дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться. Її син - батько дитини помер. ОСОБА_4 зрідка телефонує доньці, коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння, на день народження подарувала дитині 200,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

За ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей передбачена адміністративна відповідальність (стаття 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В процесі розгляду справи представник органу опіки та піклування підтримала позовні вимоги та не заперечувала щодо позбавлення батьківських прав позивача. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 не оскаржувала, а позовні вимоги визнала.

Відповідачем подано заяву про визнання позову.

Згідно з частиною 1 статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право відповідача, передбачене нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 206 ЦПК України унормовано, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

При цьому, суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, оскільки заява відповідача не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в т.ч. малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приймає заяву відповідача про визнання позову.

З врахуванням вище наведених обставин справи, висновків органу опіки та піклування, положення діючого законодавства, акцентуючи увагу на забезпеченні якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому в цій частині позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідні роз`яснення надані в абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Крім того, в ст. 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XII), дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач ОСОБА_4 є особою працездатного віку, а тому, суд вважає за необхідне і доцільне, з урахуванням принципу розумності та справедливості, стягнути з останньої на користь особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника дитини, аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття.

Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Позовна вимога про передачу дитини для подальшого влаштування органу опіки та піклування Новопільської сільської ради фактично реалізована, в тому числі у позасудовому порядку, шляхом прийняття наказу про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_3 в сім`ю ОСОБА_5 , що відповідає інтересам дитини та волі її бабусі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх та неповнолітніх осіб.

Таким чином, на підставі вказаного закону, позивач звільнений від сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за дві позовні вимоги - про позбавлення батьківських прав (1 211,20 грн.) та стягнення аліментів (1 211,20 грн.) в розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 164-166 СК України суд

ухвалив:

Позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Новопільської сільської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженку м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника дитини, аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.09.2024 і до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лященко