КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

25 вересня 2024 року

справа № 367/2522/15-ц

провадження № 22-ц/824/8269/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Бобко К.М.

учасники справи:

позивач -Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

відповідачі: прокурор Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , треті особи по справі Комунальне підприєство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2023 року, постановлене під головуванням судді Шестопалової Я.В., у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_1 , треті особи по справі Комунальне підприєство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення ради та витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2015 року Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави, уповноваженими органами якої є Кабінет Міністрів України звернувся до суду із позовом до Гостомельської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення ради та витребування земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що прокуратурою області за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд.

Зокрема, рішенням Гостомельської селищної ради від 21.10.2010 року № 1449-56-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,1359 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення на ім`я ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯЛ № 381646 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0137, площею 0,1359 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за №11.

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2010 року ОСОБА_3 відчужила зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , а остання в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 23.05.2014 року на користь ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна. Вартість земельної ділянки становить 50 000 грн.

Зазначене рішення Гостомельської селищної ради, державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та мають бути визнані недійсними з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 116 Земельного кодексу України місцеві ради мають право передавати земельні ділянки комунальної власності у власність громадян.

Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції від 12.10.2010 р.) до розмежування земель державної і комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Водночас, перевіркою установлено, що рішенням Гостомельської селищної ради від 21.10.2010 року № 1449-56-У у приватну власність громадянину передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель.

Зокрема, за інформацією управління Держземагентства у м. Ірпені згідно з планово - картографічними матеріалами указана земельна ділянка знаходяться за межами населеного пункту.

Крім того, відповідно до проекту землеустрою, який затверджено оспорюваним рішенням, відведення земельної ділянки передбачене за рахунок земель запасу, однак у період з 01.01.2009 р. по 01.01.2011 р. на території Гостомельської селищної ради згідно з державною статистичною звітністю за формою 6-зем площа земель запасу не змінювалася.

На момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект» перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 19 Київського лісництва.

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 08.10.2014 р., спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.56 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.56 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.01 на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01 № 59/1493, Київське державне комунальне об`єднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» перейменовано на Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації «Київзеленбуд», а державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство - на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводилися в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках.

Таким чином, надання спірної земельної ділянки у приватну власність громадянину згідно положень ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України можливе лише після її вилучення (викупу) та в порядку, визначеному ст.ст. 149, 151 цього Кодексу. Водночас, перевіркою установлено, що погодження на вилучення з постійного користування вказаної спірної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало, уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав.

Таким чином, в даному випадку спірне рішення прийнято всупереч вимогам ст.ст. 56, 84 Земельного кодексу України, оскільки ним передано у власність землі, які заборонено передавати у власність.

Крім того, земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_3 передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель.

З огляду на викладене Гостомельською селищною радою Київської області з перевищенням визначених законом повноважень в порушення вимог ст.ст. 12, 20, 38, 39, 84, 116, 118, 122, 149, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 33, 57 Лісового кодексу України, п. 34 ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» земельна ділянка державної власності лісогосподарського призначення, що знаходилась за межами населеного пункту смт. Гостомель, без вилучення у постійного користувача передано у приватну власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у зв`язку з чим рішення селищної ради від 21.10.2010 року № 1449-56-У є незаконним та має бути визнано недійсним.

Прийнятим рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 21.10.2010 року № 1449-56-У порушено право власності держави на земельну ділянку лісогосподарського призначення, за відсутності відповідних повноважень передано у приватну власність ОСОБА_3 .

Оскільки право власності до ОСОБА_3 перейшло на підставі рішення, яке є протиправним, то виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 361646 підлягає визнанню недійсним.

Указом Президента України від 01.05.2014 р. № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», його територію розширено на 6462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд».

Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу Президента, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», в тому числі кварталу № НОМЕР_1 , за рахунок якого відведено спірну земельну ділянку.

Позивач також зазначає, що оскаржуваним рішенням і діями щодо передачі у приватну власність, зміни цільового призначення, подальшого відчуження земельної ділянки порушено право власності держави на землі лісового фонду, які не можуть передаватися з державної у приватну власність, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання лісогосподарських земель, їх відтворення. Крім того, враховуючи той факт, що наразі спірна земельна ділянка відноситься до території національного природного парку, порушені вимоги природоохоронного законодавств, які встановлюють особливий статус земель природно-заповідного фонду України.

У зв`язку із наведеним просить визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 21.10.2010 року № 1449-56-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1359 га; витребувати з володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером :01:101.0137 площею 0,1359 га вартістю 50 000 грн.

Рішенням рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області № 1449-56-V від 21.10.2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1359 га.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,1359 га з кадастровим номером :01:101:0137, вартістю 50 000 грн.

Стягнуто з Гостомельської селищної ради Київської області та ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 218,00 грн з кожного.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що прокурором не обґрунтовано виключні підстави для представництва інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України. Вказує, що судом не досліджувались обставини про те, коли позивачу стало відомо про наявність порушеного права. Апелянт вважає, що КМУ в силу наділених повноважень через спеціально уповноважені органи, що здійснюю контроль за використанням та охороною земель, міг довідатись про порушене право з моменту прийняття Гостомельською селищною радою оспорюваного рішення - 21.10.2010 року.

Вказує, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем та не повинен був ставити під сумнів дії відповідних органів влади. Крім того, вказує, що позивачем не було заявлено вимог до первісного власника земельної ділянки - ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу Київська обласна прокуратура просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що на час звернення прокуратурою з позовною заявою до суду питання представництва прокуратурою інтересів держави було врегульовано ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, яка не вимагала від прокурора попереднього повідомлення позивача про намір вжиття заходів представницького характеру. Вказує, що строк позовної давності за даним позовом може починатись лише з дати реальної обізнаності уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, який реалізовує відповідне цивільне право, про наявність порушення права держави. Зазначає, що Кабінет Міністрів України не мав можливості та повноважень самостійно дізнатися про порушення інтересів держави, які стали підставою для звернення прокурора до суду. Єдиним доказом проінформованості КМУ про порушення інтересів держави із зазначенням конкретних порушень є факт отримання ним копії позовної заяви першого заступника прокурора Київської обл. Аналогічні висновки викладено у постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі 372/3240/15.

Вказує, що спірна земельна ділянка наразі є територією національно-природного парку «Голосіївський» та одночасно відноситься до земель природно-заповідного фонду , вкритих лісом.

Посилається на те, що відповідач не мала перешкод у доступі до законодавства , й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак , проявивши розумну обачність могла і повинна була знати, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення.

В судовому засіданні прокурор та представник Кабінету Міністрів України проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходи із того, що рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 21.10.2010 року № 1449-56-У прийнято з перевищенням визначених законом повноважень, а відтак є незаконним. Оскільки земельна ділянка вибула з державної власності всупереч законодавству, наявні підстави для витребування спірного майна із чужого незаконного володіння.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що встановлено, що селище міського типу Гостомель було утворено відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 15 листопада 1938 року №3 9/22 в існуючих межах Гостомельської сілької ради.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих від 22 липня 1967 року №566 село Мостище віднесено до складу і в підпорядкування Гостомельської селищної ради Київської області (а. с. 61 том 1).

Згідно з рішенням виконкому Київської обласної ради депутатів трудящих «Про затвердження адміністративних меж міських (селищних) Рад депутатів трудящих Київської області» від 28 жовтня 1968 року № 791 затверджено адміністративні межі Ірпінського регіону разом із адміністративними межами селища Гостомель, який входив до складу м. Ірпінь (а. с. 57 том 1).

Рішенням Гостомельської селищної ради від 21.10.2010 року № 1449-56-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,1359 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення на ім`я ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯЛ № 381646 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:101:0137, площею 0,1359 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за №11.

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2010 року ОСОБА_3 відчужила зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , а остання в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 23.05.2014 року на користь ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна. Вартість земельної ділянки становить 50 000 грн.

На даний час власником зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_1 .

Відповідно до Указу Президента України «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» від 01 травня 2014 року змінено межі національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6462,62 гектара за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача. Відповідно до цього Указу Кабінет Міністрів України зобов`язано забезпечити розроблення протягом

2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача (а.с. 18 том 1).

Згідно з постановою прокуратури Київської області про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів № 51 від 16 травня 2014 року постановлено провести перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в Гостомельській селищній раді Київської області з питань додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок у власність громадян для будівництва житлових будинків, загальною площею 12,75 га (а.с. 8-9 том 1).

Відповідно до листа КП «Святошинське лісопаркове господарство» від

21 листопада 2014 року № 873, в якому зазначено, що згідно статуту підприємства, зареєстрованого Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 11 березня 2002 року, підприємство є правонаступником державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території. Підприємство не надавало будь-якої згоди на вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення, а також не надавало згоди на зміну цільового призначення цих земель. З листа прокуратури м. Києва їм стало відомо, що протягом 2011-2012 років було пред`явлено 18 позовів на площу 2,7 га про скасування рішень Гостомельської селищної ради, державних актів та повернення земельних ділянок (а. с. 13-14 том 1).

Згідно відповіді на запит прокуратури Київської області Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області повідомило, що у зв`язку з відсутністю землевпорядної документації із зазначенням меж парку «Голосіївський», Управління не має можливості надати інформацію про входження земельних ділянок з вказаними у листі кадастровими номерами до меж парку «Голосіївський» (в тому числі з кадастровим номером :01:101:0137 згідно з запитом від 27 лютого 2015 року № 05/1-378)

Відповідно до ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю,навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, в тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

За ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» землі лісового фонду за межами населених пунктів не можуть передаватися до комунальної власності.

Відповідачем по справі Гостомельською селищною радою не було надано до суду доказів тих обставин, що межі селища Гостомель у передбаченому законом порядку були визначені та встановлені і що спірна земельна ділянка, яка була надана у приватну власність відповідачу по справі ОСОБА_1 , знаходиться в межах селиша.

Навпаки, за інформацією управління Держземагентства у м. Ірпені згідно з планово- картографічними матеріалами спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту.

Крім того, відповідно до проекту землеустрою, який затверджено оспорюваним рішенням, відведення земельної ділянки передбачене за рахунок земель запасу, однак у період з 01.01.09 р по 01.01.11 р на території Гостомельської селищної ради згідно з державною статистичною звітністю за формою 6-зем площа земель запасу не змінювалася.

Встановлено, що на момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект» перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 19 Київського лісництва.

За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 08.10.2014 р., спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.56 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.56 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.01 на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01 № 59/1493, Київське державне комунальне об`єднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» перейменовано на Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатації «Київзеленбуд», а державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство - на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводилися в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що спірна земельна ділянка у передбаченому законом порядку була вилучена з постійного користування КП «Святошинське лісопаркове господарство», що КП «Святошинське лісопаркове господарство» надавало згоду на вилучення даної земельної ділянки і що з даного приводу було прийнято відповідне рішення.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

За загальним правилом, визначеним у ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

А єдиний можливий такий випадок, передбачений ч. 2 ст. 56 даного Кодексу, згідно якої громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Таким чином, в даному випадку спірне рішення прийнято всупереч вимогам ст.ст. 56, 84 Земельного кодексу України, оскільки ним передано у власність землі, які заборонено передавати у власність.

Крім того, земельну ділянку у приватну власність відповідачу передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) Верховний Суд зазначив, що «зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України…зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.»

У проекті землеустрою, затвердженому спірним рішенням Гостомельської селищної ради, відсутнє погодження органу лісового господарства.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що рішення селищної ради від 21.10.2010 року № 1449-56-У, щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, яка розташована за межами населеного пункту смт. Гостомель, без вилучення у постійного користувача, прийнято з перевищенням повноважень, а відтак є незаконним.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчуджувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Встановлено, що власником земельна ділянка, яку позивач просить витребувати, є ОСОБА_1 .

Оскільки, спірна земельна ділянка вибула з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, вірним також є висновок суду про наявність підстав для задоволення вимог в частині витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,1359 га з кадастровим номером :01:101:0137, вартістю 50 000 грн.

У позовній заяві прокурор зазначив, що прокуратура довідалася про допущені порушення після перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 51.

З позовом до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України прокурор звернувся у червні 2015 року.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, провадження № 14-183 цс 18).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, провадження № 14-183 цс 18).

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Прокурором пред`явлено позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України як належного розпорядника землі.

Таким чином, вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що перший прокурора звернувся до суду з позовом у межах строку позовної давності.

Відповідна позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року у справі № 367/3246/15.

Звертаючись із апеляційною скаргою відповідач вказувала на те, що при звернені до суду із позовом прокурором не обґрунтовано підстави для представництва в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України.

Разом із тим, на час звернення прокуратурою із даним позовом та відкриття судом провадження питання представництва прокуратурою інтересів держави в суді було врегульовано ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, яка не вимагала від прокурора попереднього повідомлення позивача про намір вжиття заходів представницького характеру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-цзвернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Встановлені у даній справі обставини повністю відповідають критеріям наявності загального (суспільного) інтересу, а посилання відповідача ОСОБА_1 щодо порушення її прав власника як добросовісного набувача не можуть бути підставою для відмови в позові.

Відповідно до частини п`ятої статті 1 ЛК України лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогосподарської діяльності або стихійного лиха тощо). До не вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок належать лісові ділянки, зайняті незімкнутими лісовими культурами, лісовими розсадниками і плантаціями, а також лісовими шляхами та просіками, лісовими протипожежними розривами, лісовими осушувальними канавами і дренажними системами.

Отже, в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою, та її передача у приватну власність є незаконною.

Доводи апелянта про те, що первісний власник спільної земельної ділянки - ОСОБА_3 не залучена до участі у справі як співвідповідач колегія суддів відхиляє. Позовні вимоги стосуються витребування земельної ділянки, що на момент розгляду справи, належить ОСОБА_1 яка і є відповідачем по справі.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді