Дата документу 17.10.2024
Справа № 501/1141/24
17 жовтня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі
головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за
позовом представника ОСОБА_1 адвоката Вересюк О.В.
відповідача ОСОБА_2
предмет та підстави позову: про стягнення грошових коштів за договором позики,
сторони не з`явились
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
Представник ОСОБА_1 адвокат Вересюк О.В. (надалі позивач) 26.03.2024 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач) про стягнення боргу, згідно якого просить суд стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , заборгованість за Договором позики в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 195 669,00 грн., відповідно до курсу НБУ та відсотки за користування коштами у розмірі 99 204,18 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 948,18 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн., на загальну суму 10 948,18 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 11.09.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики. За умовами Договору відповідачу передались грошові кошти в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, а відповідач зобов`язувався повернути отриману суму в строк до 31.12.2023, відповідно до Додаткової угоди від 27.02.2020.
Відповідно до п.1.1.1 Договору позики за користування позикою позичальник сплачує на користь Позикодавця відсотки в розмірі 12 (дванадцять) % річних. При цьому відсотки за користування коштами сплачується щомісячно, окремо від основної суми позики.
Відповідачем сплачено відсотки у розмірі 50 (п`ятдесят) доларів США за перший місяць користування коштами. Загальна заборгованість по відсоткам за користування коштами на день звернення до суду складає 2 535 доларів США.
На даний час відповідачем позивачу не повернуто отримані грошові кошти. Таким чином, за останнім залишається зобов`язання повернути суму позики за вказаним вище договором в розмірі 5000 доларів США та заборгованість по відсоткам за користування позикою у розмірі 2 535 доларів США, на загальну суму 7 535 доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 294 873,18 грн. відповідно до перерахунку за офіційним курсом НБУ співвідношення національної валюти до валюти США складає 1 долар США дорівнює 39,1338 грн.
Відповідачем зобов`язання не виконується, що відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Позивач вважає, що відповідачем було істотно порушено умови договору, тому позивач має право вимагати повернення всіх грошових коштів та штрафних санкцій по них.
На підставі викладеного представник позивача звернулась до суду з відповідним позовом.
Відповідач не надав до суду відзиву на позов.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача ОСОБА_3 та позивач в судове засідання не з`явилися, надали заяву (а.с.49-50), в якій підтримала позовні вимоги, заявила клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.
Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач також викликався в суд через оголошення на офіційному веб-порталі «Судової влади України». Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Оголошення про виклик до суду», відповідач був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, але у судове засідання так і не з`явився, тому, на підставі ст.280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 26.03.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.23).
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 19.04.2024 відкрито провадження у справі (а.с.33-34).
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що згідно договору позики грошових коштів від 11.09.2019 (а.с.6-8) ОСОБА_1 «позикодавець» передав ОСОБА_2 «позичальнику» 5 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання цього договору складає в гривневому еквіваленті 125 150,00 грн.
Відповідно до п.1.1.1 Договору позики за користування позикою позичальник сплачує на користь Позикодавця відсотки в розмірі 12 (дванадцять) % річних. При цьому відсотки за користування коштами сплачується щомісячно, окремо від основної суми позики.
Станом на 26.03.2024 в гривневому еквіваленті сума позики складає 294 873,18 грн., з яких: основний борг 5 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить - 195 669,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування позикою у розмірі 2 535 доларів США грн., що за офіційним курсом Національного банку України становить 99 204,18 грн., а всього 294 873,18 грн.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій сумі, що були передані йому позикодавцем в строк до 31.12.2023 включно.
Позика вважається повернутою після виконання зобов`язання за цим Договором позичальником в повному обсязі та підписання позикодавцем відповідної заяви (розписки) згідно ст. 545 ЦК України.
В разі коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцеві позику, позикодавець буде вправі пред`явити цей Договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України.
V. Оцінка Суду.
Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частина 1 ст.509 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) вказує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена ст.625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
Правові позиції Верховного Суд України, викладені у постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1286цс16 та у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс-14 вказують, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому ст.625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України гривні.
Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Така правова позиція узгоджується і з Постановою Верховного суду від 13 грудня 2017 року по справі № 309/3458/14-ц.
Судом встановлено, що згідно договору позики грошових коштів від 11.09.2019 (а.с.6-8) ОСОБА_1 «позикодавець» передав ОСОБА_2 «позичальнику» 5 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання цього договору складає в гривневому еквіваленті 125 150,00 грн.
Відповідно до п.1.1.1 Договору позики за користування позикою позичальник сплачує на користь Позикодавця відсотки в розмірі 12 (дванадцять) % річних. При цьому відсотки за користування коштами сплачується щомісячно, окремо від основної суми позики.
Станом на 26.03.2024 в гривневому еквіваленті сума позики складає 294 873,18 грн., з яких: основний борг 5 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить - 195 669,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування позикою у розмірі 2 535 доларів США грн., що за офіційним курсом Національного банку України становить 99 204,18 грн., а всього 294 873,18 грн.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій сумі, що були передані йому позикодавцем в строк до 31.12.2023 включно.
Позика вважається повернутою після виконання зобов`язання за цим Договором позичальником в повному обсязі та підписання позикодавцем відповідної заяви (розписки) згідно ст. 545 ЦК України.
В разі коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцеві позику, позикодавець буде вправі пред`явити цей Договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України.
У даній справі, суд виходить з того, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Також суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.
Зокрема, згідно платіжної інструкції від 20.03.2024 (а.с.1) позивачем при подачі позову до суду сплачено 2 948,73 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у зв`язку із задоволенням позову на користь позивача.
Крім того, згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В матеріалах справи є:
- ордер серії ВН №1345702 від 20.02.2024 (а.с.54);
- акт наданих послуг до договору №03/03 про надання правової допомоги від 14.03.2024 (а.с.55).
Отже, у зв`язку із задоволенням позову, вимога про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката підлягає задоволенню.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , заборгованість за Договором позики в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 195 669,00 грн., відповідно до курсу НБУ та відсотки за користування коштами у розмірі 99 204,18 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів в якості оплати судового збору в розмірі 2 948,73 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн., на загальну суму 10 948,73 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Одеського апеляційного суду з дня отримання повного тексту.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Іллічівського міського суддя

Одеської області М.І.Петрюченко