Справа № 624/880/24
№ провадження 2/624/302/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року Кегичівський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Богачової Т.В., з участю секретаря Лебідь Л.В., розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Кегичівка, Берестинського району, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що мати позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є спадкоємцем після смерті матері за заповітом. За життя мама купила житловий будинок. Починаючи з 26.07.2005 позивач проживав в будинку за адресою АДРЕСА_2 . Для оформлення спадку позивач звернувся до нотаріуса і дізнався, що право власності на вищевказаний будинок не було належним чином зареєстроване. Мати померла так і не встигнувши оформити житло. Позивач маю намір зареєструвати право власності на будинок, але в нього відсутні правовстановлюючі документа на нього, тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Протягом усього часу позивач проживав з матір`ю у будинку, добросовісно та безперервно володіли ним, доглядали та утримували будинок з надвірними будівлями, здійснювали ремонти та проводили необхідні внутрішні роботи, сплачували комунальні послуги про що свідчать: довідка сільської ради, домова книга, квитанції про сплату комунальних послуг. На даний час позивач продовжує проживати у вищевказаному будинку і доглядати за ним.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 21 березня 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначеного до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи, сторонам надано час для подання заяв по суті.

Учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд справи, у судове засідання не з`явились.

Від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі.

Від відповідача надійшла заява, згідно з якою селищна рада при вирішенні спору покладається на розсуд суду, за наявності законних підстав не заперечує проти його задоволення, справу просить розглянути без участі їх представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29.06.1999 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений усний договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується розпискою від 29.06.1999 про отримання коштів за продаж будинку.

Після купівлі домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Сектором державної реєстрації актів цивільного стану Кегичівської селищної ради 13.09.2023 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_2 розпорядилась своїм майном, склавши заповіт на ім`я позивача, що підтверджується заповітом, складеним 19 березня 2008 року та посвідченим секретарем Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області ОСОБА_4 .

Інших спадкоємців на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , крім позивача немає.

Як вказано в позовній заяві та свідчать документи по справі позивач спадок після смерті матері ОСОБА_2 прийняв, оскільки після смерті матері фактично вступив у володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою № 23-39/10/560 від 22.08.2024, виданою Кегичівською селищною радою Харківської області, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та мала склад сім`ї сина ОСОБА_1 , 1989 року народження.

На даний час позивач не має можливості оформити спадок після смерті матері, оскільки вона за життя не оформили належним чином своє право власності на спірне майно.

Згідно копії довідки Слобожанського старостинського округу Кегичівської селищної ради ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає з 26.07.2005 за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії технічного паспорта КП «Кегичівське БТІ» житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , виготовленого станом на 18.03.2008 право власності оформлено на ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки № 23-39/10/561 від 22.08.2024, виданої Кегичівською селищною радою Харківської області вбачається, що рішенням Кегичівської селищної ради №7414 від 18.07.2023 LVI сесії УІIІ скликання «Про перейменування об`єктів топоніміки (вулиць, провулків, проїздів) населених пунктів на території Кегичівської селищної ради Красноградського району Харківської області». Відповідно листу МЮУ ДП «Національні інформаційні системи» було внесені відповідні зміни: АДРЕСА_2 . Згідно рішення № 12 виконавчого комітету Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області від 25.01.2010 «Про проведення перенумерації житлових будинків по вулицях села Антонівка» перейменовано з номера 31 на 29.

Згідно довідки № 56РРЄ/37-263 від 08.08.2024, виданої АТ «Харківобленерго» Кегичівський район з розподілу електроенергії вбачається, що з 06.02.2003 по даний час особовий рахунок № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 відкритий на ім`я ОСОБА_2 .

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Згідно з п. 13 Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі №910/17274/17.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача є виправданими, направлені на захист його майнових прав, позивач добросовісно заволодів чужим майном, відкрито, безперервно володіє ним більше ніж 10 років, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок.

Про розподіл судових витрат позивачем не заявлено.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 95, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на нерухоме майно за набувальною давністю - будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Кегичівка, Кегичівського району, Харківської області, громадянин України, ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Кегичівська селищна рада, місцезнаходження за адресою: вул. Волошина, буд. 33, смт. Кегичівка, Красноградського району, Харківської області, .

Суддя Т.В. Богачова