Справа № 486/1710/23
Провадження № 2/486/717/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Південноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Волощук О.О.,

при секретарі Гайдук А.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09.02.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 802050161. Підписанням зазначеного договору Позичальник підтвердив, що він ознайомився з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуг, а також погодився, що до моменту підписання вказаного договору він вивчив його та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, що являють собою публічну оферту. В подальшому, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» 28.11.2018 укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого право вимоги, у тому числі за вищезгаданим кредитним договором, перейшло до ТОВ «Таліон плюс». 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022 відповідно до якого право вимоги, у тому числі за вищезгаданим кредитним договором, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 37086,00 грн., з яких: 11000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 26086,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за кредитним договором №802050161 від 09.02.2021 року у розмірі: 37 086,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.

01.11.2023 ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у складі головуючого судді Волкової О.І. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.06.2024 було призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_3 від здійснення правосуддя.

10.06.2024 протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями справу було розподілено судді Савіну О.І.

Ухвалою суду від 07.08.2024 суддя Савін О.І. заявив самовідвід, справу передано на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого складу суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 19.08.2024 визначено головуючим у справі суддю Волощук О.О.

Ухвалою суду від 20.08.2024 справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у позові зазначав про розгляд справи без його участі та згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, судом належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що відповідач кредитних коштів на картку не отримувала, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та заперечень, на підставі наявних доказів, відзиву на позов, заперечень на відзив та інших письмових пояснень сторін, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.02.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 802050161 шляхом підписання електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатору.

Згідно з п. 1.1. вказаного договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 10000 грн. на умовах строковості, зворотності, оплатності, передбачених договором, а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору, а також виконати інші свої обов`язки, передбачені договором.

17.02.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору № 802050161 від 09.02.2021 шляхом підписання електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатору за умовами якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 1000 грн.

Відповідно до додатку №1 до вказаної додаткової угоди відповідно до п. 1 загальна сума кредиту становить 11000 грн.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до якого право вимоги, у тому числі за вищезгаданим кредитним договором, перейшло до ТОВ «Таліон плюс».

20.10.2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до якого право вимоги, у тому числі за вищезгаданим кредитним договором, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 ЦПК України визначено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Проте суд, розглядаючи вказану справу, звертає увагу на доводи відповідача, викладені у відзиві, та на наступне.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

На підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, позивачем - «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надані докази: копія Кредитного договору № 802050161, де сторонами вказані ОСОБА_2 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»; копія додаткової угоди до Договору № 802050161 без електронного підпису та одноразового ідентифікатору, укладеної між ОСОБА_2 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»; копія Паспорту споживчого кредиту; Додаткова угода №26 до Договору факторингу №28/1118-01, укладеного 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 31.12.2020 року; договір факторингу №20102022, ксерокопію платіжного доручення від 09.02.2021 року на суму 10000 грн., ксерокопію платіжного доручення від 17.02.2021 року на суму 1000 грн., розрахунок заборгованості.

Суд вважає, що надані позивачем копії платіжних доручень не підтверджують перерахування коштів відповідачу, оскільки відповідно до ст.1 ч.1 п.54 Закону України «Про платіжні послуги» - платіжна інструкція, що аналогічно платіжному дорученню, це розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Розпорядження не може підтверджувати сам факт перерахування коштів, лише підтверджує дозвіл на перерахування коштів, а не саме виконання платіжної операції.

На обох платіжних дорученнях надруковано "проведено банком 09.02.2021 та 17.02.2021", однак відсутній підпис, печатка чи штамп банку, відповідно факт перерахування коштів відповідачу не встановлений.

Позивач посилався на неможливість надання виписки по особовому рахунку на підтвердження перерахування коштів.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву додано виписку з особового рахунку, засвідчену банком. У зазначеній виписці серед проведених операцій відсутня інформація про отримання відповідачем ОСОБА_2 на власну картку кредитних коштів у сумі 10 000 грн. 09.02.2021 та 1000 грн. 17.02.2021, а відповідно твердження позивача про отримання відповідачем вказаних коштів спростовується зазначеним документом.

Верховний Суд у постанові № 755/16831/19 від 09.08.2023 року зазначив, що по своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику.

Водночас позивачем не доведено, що на виконання умов договору кредитором здійснено перерахування позичальнику та отримання ним коштів у розмірі 11 000 грн. Відтак, позивачем не доведено виникнення у відповідача обов`язку повернути ці кошти разом із нарахованими відсотками.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України. Оскільки в позові відмовлено в повному обсязі, то сплачені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81,258, 259, 263,265 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. О. Волощук