Провадження № 2-о/161/610/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Мазура Д.Г.

секретаря судового засідання Дручок О.М.

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Фурман Ю.В.

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2024 заявник ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 06.06.1997 року по 05.05.2010 перебувала у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2 З 2022 ОСОБА_2 проходив військову службу, однак звільнений, оскільки має матір з інвалідністю. Вказує також, що ОСОБА_2 систематично вживає алкогольні напої та веде антисоціальний спосіб життя. Вона постійно потерпає від психологічного та фізичного насильства. Дане насильство проявляється у погрозах її життю та здоров`я, застосуванню нецензурної лексики образливого характеру, неодноразовому акті фізичного насильства. 24.11.2020, 25.01.2024, 05.03.2024 постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відносно ОСОБА_2 неодноразово виносилися постанови про визнання його винним у вчиненні психологічного насильства, однак, даними заходами останній нехтує та продовжує вчиняти протиправні дії щодо неї.

Покликаючись на викладені обставини, просить суд видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, мешканця м. Луцьк, на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП, громадянину України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 спілкуватися з ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 РНОКПП, громадянину України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , наближатися на відстань 200 м до місця проживання, ОСОБА_1 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 РНОКПП, громадянину України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її в будь-який інший спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ОСОБА_2 РНОКПП, громадянину України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах, меседжерах або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою судді від 10 жовтня 2024 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

В судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали, суду пояснили, що бажають, щоб були встановлені викладені ними в заяві заходи тимчасового обмеження. Заявник також вказала, що відчуває загрозу своєму життю та життю її дітей.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги та мотиви заяви про видачу обмежувального припису визнав частково, не заперечував, щоб його було обмежено у спілкуванні з ОСОБА_1 Вказував, що не має наміру наближатись до ОСОБА_1 та вчиняти до неї будь-які неправомірні дії.

Свідок ОСОБА_3 вказала, що ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями та вчиняє сварки з ОСОБА_1 , у нього відбуваються галюцинації з неконтрольованими діями. Заслухавши заявника, заінтересовану особу, показання свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини 1статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису слід встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 1 статті 21 Закону передбачено, що постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

За положеннями частини 2, 3, 4 статті 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом встановлено, що тривалий час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1997 по 2010 перебували в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу продовжували проживати разом, за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час спільного проживання ОСОБА_2 свідомо вчиняв систематичні дії, в ході яких застосовував фізичне та психологічне насильство у відношенні колишньої дружини.

Так, постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.11.2020, 25.01.2024 05.03.2024 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 статті 173-2 КУпАП та ч. 2 статті 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу. Відповідно до змісту вказаних постанов, ОСОБА_2 вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини та сина, а саме ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.

Отже, судом установлено, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо ОСОБА_2 , за що притягувався до адміністративної відповідальності.

Також встановлено, що ОСОБА_2 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 у нього відсутнє.

Врахувавши неприязні стосунки, які склалися між заявником ОСОБА_1 і її бувшим чоловіком ОСОБА_2 , оцінивши ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, суд дійшов висновку про необхідність застосування обмежувального припису.

Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд визначає пріоритетним право ОСОБА_1 на дієвий, ефективний та невідкладний захист у виниклих випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства, та, оцінивши існуючі ризики, приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_2 , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 1, 4, 5, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис строком на три місяці із застосуванням наступних тимчасових обмеження його прав відносно ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 :

- заборонити ОСОБА_2 спілкуватися з ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її в будь-який інший спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах, меседжерах або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст.247,350-1,350-5,350-6 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 :

- заборонити ОСОБА_2 спілкуватися з ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її в будь-який інший спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах, меседжерах або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк обмежувального припису - 3 місяці.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 11 жовтня 2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Д.Г. Мазур