Справа № 345/5668/23
Провадження № 22-ц/4808/1222/24
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Луганської В.М., Фединяка В.Д.,

секретар Шемрай Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2024 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,

в с т а н о в и в:

02 листопада 2023 року представник позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулася до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.04.2023 у справі № 1-52/12 у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, звільнено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження щодо них закрито. Також, як вбачається зі змісту зазначеної вище постанови, органами досудового слідства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обвинувачувались у зловживанні службовим становищем, тобто в умисному, в інтересах третіх осіб, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійного фонду України та в службовому підробленні, тобто у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, у затвердженні цих документів печаткою, їх підписанні, іншому підробленні документів, а також в складанні та видачі завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійного фонду України. Представник позивача зазначала, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Також зазначала, що постанова Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.04.2023 у справі № 1-52/12 про закриття кримінального провадження є обов`язковою для суду у питанні, чи мали місце дії та чи вчинені вони цими особами. Вважає, що з огляду на приписи ч. 6 ст. 82 ЦПК України ті обставини, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було вчинено дії, які полягали у зловживанні службовим становищем та в службовому підробленні - доказуванню не підлягають. Зазначала, що при розгляді справи по суті дослідженню підлягають докази, які містяться в кримінальній справі № 1-52/12, з якої цей позов випливає. В позовній заяві зазначено, що судом встановлено (в постанові від 03.04.2023 у справі № 1-52/12), що на підставі завідомо фіктивного протоколу №6189 від 19.06.2007 року та завідомо фіктивних документів про трудовий стаж, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 діючи за попередньою змовою, вчинили дії, передбачені ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, що призвели до того, що ОСОБА_3 було незаконно призначено пенсію за шифром 118 - "Пенсія за віком за Списком №1 (при неповному стажі)" та в період з 02.09.2007 по 31.12.2010 їй безпідставно нараховано та незаконно виплачено з бюджету Пенсійного фонду України грошові кошти на загальну суму 54 810,67 грн. Також у позовній заяві зазначено, що судом встановлено (в постанові від 03.04.2023 у справі № 1-52/12), на підставі завідомо фіктивного протоколу №157 від 24.07.2007 року та завідомо фіктивних документів про трудовий стаж, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 діючи за попередньою змовою, вчинили дії, передбачені ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, що призвели до того, що ОСОБА_4 було незаконно призначено пенсію за шифром 118 - "Пенсія за віком за Списком №1 (при неповному стажі)" та в період з 04.05.2007 по 30.04.2010 їй безпідставно нараховано та незаконно виплаченої з бюджету Пенсійного фонду України грошові кошти на загальну суму 38 968,44 грн. Окрім того представник позивача звертає увагу, що законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди; доведення відсутності вини у спричиненні шкоди покладено на відповідача. Представник позивача вважає, що матеріальна шкода Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області спричинена відповідачами внаслідок їх спільних дій, тому у них виник солідарний обов`язок таку шкоду відшкодувати. У зв`язку з цим, просила стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача в солідарному порядку майнову шкоду в сумі 93 779,11 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2024 року в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, вважає його необгрунтованим.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова Калуського міськрайонного суду у кримінальній справі №1-52/12 про закриття кримінального провадження і звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності є обов`язковою для суду в питанні чи мали місце ці дії та, чи вчинені вони цими особами. А з огляду на приписи ч. 6 ст. 82 ЦПК України ті обставини, що вказані особи вчинили дії щодо зловживання службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійного фонду України, та службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, затвердження цих документів печаткою, їх підписання, інше підроблення документів, а також складання та видача завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійного фонду України, доказуванню не підлягають.

Тому при розгляді справи по суті дослідженню підлягають докази, які містяться в кримінальній справі №1-52/12, з якої цей позов випливає. Дослідження доказів, які містяться в кримінальній справі, не є збиранням доказів в значенні ч.7 ст. 81 ЦПК України.

Однак, судом першої інстанції вказано, що Головним управлінням не надано жодних доказів про недостовірність довідок, а також того, що пенсія призначена з порушеннями і що саме з вини відповідачів було безпідставно виплачено пенсію.

Скаржник вказує на те, що в матеріалах кримінальної справи наявні акти перевірки, які спростовують видані довідки. Про це чітко зазначено в обвинувальному висновку, а також вказано в постанові суду першої інстанції від 03.04.2023.

Тому на підставі ст.134 КЗпП України відповідачі несуть повну відповідальність за шкоду, завдану Головному управлінню їх діями, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 753/7281/15-ц встановлено, що законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Разом з тим, зі змісту постанови вбачається, що кримінальне провадження щодо відповідачів було закрито з нереабілітуючих підстав, а заявлений цивільний позов залишено судом без розгляду.

Враховуючи, що матеріальна шкода ГУ ПФУ в Івано-Франківській області спричинена відповідачами внаслідок їх спільних дій, то в них виник солідарний обов`язок таку шкоду відшкодувати.

Таким чином, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Сторони до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.04.2023 у справі № 1-52/12 у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, звільнено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, а кримінальне провадження щодо них закрито. Також, як вбачається зі змісту зазначеної вище постанови, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , обвинувачувались у зловживанні службовим становищем, тобто в умисному, в інтересах третіх осіб, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійному фонду України та в службовому підробленні, тобто у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, у затвердженні цих документів печаткою, їх підписанні, іншому підробленні документів, а також в складанні та видачі завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійного фонду України.

Колегією суддів досліджений зміст постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.04.2023 у справі № 1-52/12 в Єдиному реєстрі судових рішень, враховуючи відсутність даного документу в матеріалах справи.

До матеріалів справи також долучено розрахунок незаконно виплаченої пенсії ОСОБА_3 по п/с № НОМЕР_1 на загальну суму 54 810,67 грн. (а.с. 8), розрахунок незаконно виплаченої пенсії ОСОБА_4 по п/с № НОМЕР_2 на загальну суму 38 968,44 грн. (а.с. 9), першу сторінку пенсійної справи № 136974 на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 11), протокол № 157 від 24.07.2007 про розрахунок пенсії ОСОБА_4 (а.с. 12, 13), розрахунок стажу ОСОБА_4 (а.с. 14), розрахунок заробітної плати (довідка) ОСОБА_4 (а.с. 15, 16), копія трудової книжки ОСОБА_4 (а.с. 17-25), заяву про призначення (перерахунок) пенсії ОСОБА_4 від 29.05.2007 (а.с. 26), копію паспорта ОСОБА_4 (а.с. 27-29), свідоцтва про народження ОСОБА_4 (а.с. 30), копію довідки на підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_4 від 03.05.2007 р. (а.с. 31), копію довідки-харатеристики робочого місця (а.с. 32), копію акта зустрічної перевірки документів про стаж роботи і заробітну плату ОСОБА_4 від 24.07.2007 (а.с. 33), копію довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_4 від 22.05.2007 р. №1633 (а.с. 34), копію розгорнутої виписки з облікової картки застрахованої особи (а.с. 35), копії індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_4 за 2000, 2001, 2002 звітні роки (а.с. 36-38), копію розпорядження на перерахунок пенсій з 01.01.2008 р. ОСОБА_4 (а.с. 39), копію розпорядження на перерахунок пенсій з 01.03.2008 р. ОСОБА_4 (а.с. 40), копію розпорядження на перерахунок пенсій з 01.07.2008 р. ОСОБА_4 (а.с. 41).

Стаття 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання деліктної відповідальності відповідно ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, підставою деліктної відповідальності є вина. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Таким чином, позивач повинен довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавала шкоди та негативними наслідками.

Стаття 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Частина 2 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Також, як зазначено в ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Постановою ПФУ від 19.12.2003 № 21-1 затверджено «Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» (далі-Інструкція).

Пункт 6 Інструкції передбачає відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, зокрема зазначено, що відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (п.6.1).

В пункті 6.4 Інструкції зазначено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Як зазначено в п.6.7 Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задовленні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що саме відповідачами, а не іншими особами, Головному управлінню ПФУ в Івано-Франківській області було завдано майнової шкоди в сумі 93 779,11 грн., також не доведено, що саме Головному Управлінню ПФУ в Івано-Франківській області завдана матеріальна шкода, а не підприємству, що здійснило відшкодування.

Колегія суддів з таким висновком погожується.

З урахуванням наведених вище правових норм та аналізу матеріалів справи, судом першої інстанції правильно визначено, що відшкодування пільгової пенсії, призначеної ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , повинно було здійснюватися (у відповідності з положеннями вищезазначеної інструкції) ВАТ «Оріана». А позивачем в свою чергу не надано жодного доказу, що ВАТ «Оріана» не здійснило відшкодування пільгової пенсії, оплаченої ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Тобто не доведено, що саме Головному Управлінню ПФУ в Івано-Франківській області завдана матеріальна шкода (безпідставно виплачена пенсія ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ), а не підприємству, що здійснило відшкодування..

Доводи апелянта про те, що постанова про закриття кримінального провадження є обов`язковою для суду в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цими особами, а матеріальна шкода спричинена відповідачами, має бути відшкодована солідарно, не можуть бути прийняті колегєю суддів беззаперечно.

Вини відповідачів у вчиненні злочинів постановою Калуського міськрайонного суду від 03.04.2023 року у справі №1-52/12 не встановлено, і своєї вини вони теж не визнали, тому в даній справі суд з`ясовував наявність заподіяння шкоди позивачу і зв`язку між діями відповідачів та спричиненою шкодою.

До матеріалів пенсійної справи ОСОБА_4 , якій призначалася пільгова пенсія, були надані відповідні документи для її призначення. Позивач не надав доказів, що в цих документах містяться недостовірні дані, а також, що пенсія призначена з порушеннями, як і відсутні дані, що саме з вини відповідачів було безпідставно виплачено пенсію цим особам. Копії пенсійної справи ОСОБА_3 (документів, на підставі яких призначалась пенсія ОСОБА_3 ) до матеріалів справи не долучено.

Таким чином позивачем не надано об`єктивних і достатніх доказів, які б підтверджували заподіяння відповідачами майнової шкоди.

Також необхідно враховувати і те, що довідки та інші документи на основі яких була призначена пільгова пенсія, були видані ВАТ «Оріана». А отже, підприємства та організації можуть нести матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Доводи апеляційної скарги аналогічні обставинам, викладеним в позовній заяві, яким суд дав оцінку, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Луганська

В.Д.Фединяк