Провадження №: 2-о/336/430/2024
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

17 жовтня 2024 року суддя Шевченківського районного суду міста Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши подану в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану міста Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті особи, -

ВСТАНОВИЛА:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт:

1) перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 (у називному відмінку - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 05.09.1981 р. на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 05.09.1981 р. (актовий запис № 258).

2) встановити факт смерті громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Летичів Хмельницького району Хмельницької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Токмак Пологівського району Запорізької області. Причини смерті: хронічна серцева недостатність, кардіосклероз, ішемічна хвороба серця.

Відповідно до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Дослідивши подану заяву з додатками, суддя вважає що заяву, згідно з ч.1 ст.185 ЦПК України, належить залишити без руху, виходячи з наступного.

Згідно п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення факту смерті особи в певний час, день, місяць та рік проводиться тільки у разі неможливості органом РАЦС зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи. Факт смерті особи в певний час при відмові органів запису актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів РАЦСу в реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням у ці органи або відсутністю документів, які стверджують подію смерті. З огляду на вказане, при зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати заяву посиланням на докази, які достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів міліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інш.

Крім того, суд встановлює факт смерті на тимчасово окупованій території України особи - громадянина України. Проте, заявницею не надано суду доказів того, що померлий на час смерті дійсно був громадянином України. Таким доказом може бути, зокрема, копія паспорта громадянина України або пенсійного посвідчення.

Також, матеріали заяви містять докази того, що заявниця та померлий мають різне написання їх прізвищ. З огляду на вищевказане, заявниця і просить встановити факт перебування в зареєстрованому шлюбі з померлим.

Суд звертає увагу, що документом, який встановлює факт реєстрації шлюбу є відповідний письмовий документ (свідоцтво про укладення шлюбу або свідоцтво про шлюб). А рішенням суду встановлюється тільки факт перебування у шлюбних відносинах з особою без реєстрації шлюбу або факт родинних відносин.

З тексту заяви вбачається, що заявниця фактично просить встановити факт родинних відносин з померлим чоловіком через наявність різного написання їх прізвища українською мовою, а саме: у заявниці прізвище зазначено як « ОСОБА_3 », а померлого прізвище зазначено як « ОСОБА_3 ».

Доказами, у контексті статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 318 ЦПК у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено: (1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; (2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; (3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно з частиною четвертою ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Слід зазначити, що заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин, залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Заявницею вказано заінтересованою особою тільки Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану міста Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) без залучення інших осіб (сини, територіальна громада).

Заявницею вказано, що цей факт перебування у шлюбі їй необхідно встановити для оформлення спадкових прав, а по таким справам заінтересованими особами будуть інші спадкоємці, які прийняли (або мають право на) спадщину, а за їх відсутністю - територіальна громада.

З долучених до заяви копій письмових документів вбачається, що у подружжя є діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не залучені у справі в якості заінтересованих осіб, що також підлягає уточненню.

З огляду на вказане, заявниця повинна визначитись з колом учасників по справі (заінтересованих осіб).

Вимоги до форми та змісту позовної заяви викладені у ст.175 ЦПК України.

В порушення вимог ст.175 ЦПК України, заявницею не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

З огляду на вказане, заявниці необхідно надати копію заяви та долучених до неї письмових документів у кількості залучених у справі учасників.

Окремо суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України. до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2024 становить 3028,00 гривень.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою заяви у справах окремого провадження справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на час подання заяви становить 605,60 гривень.

Суд приймає до уваги, що заявниця звільнена від сплати судового збору за подання заяви про встановлення фату смерті ОСОБА_2 на окупованій території України.

Разом з тим, від сплати судового збору за другу вимогу, заявниця не звільнена Законом України «Про судовий збір». З огляду на вказане, їй необхідно надати докази сплати судового збору у сумі 605,60 гривень або докази звільнення від сплати судового збору, передбачені Законом.

Судовий збір має бути сплачений на наступні реквізити: Отримувач коштів: ГУК у Зап.обл/м.Зап. Шевчен./22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37941997, Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача: UA0008515, Код класифікації доходів бюджету 2030101, Призначення платежу: позовна заява за позовом….

Суд звертає увагу позивача, що невірно оформлене платіжне доручення є підставою для повернення позовної заяви у зв`язку з несплатою судового збору належним чином.

Окремо суд звертає увагу на той факт, що заявниця 02.10.2024 вже зверталася до суду з аналогічною заявою, яку ухвалою суду від 02.10.2024 (справа №336/9807/24, провадження № 2-о/336/418/2024) було повернуто на підставі поданою нею особисто заявою про повернення.

З огляду на вказане, суд зауважує, що у судовому процесі сторони та інші учасники справи мають певні, передбачені цивільним законодавством, процесуальні права та обов`язки. Разом з тим, на практиці, часто виникають випадки зловживання сторонами у справі своїми процесуальними правами. Про наслідки таких дій роз`яснили у Координаційному центрі з надання безоплатної правової допомоги.

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст.43 ЦК України.

У випадку, коли учасник судового процесу протиправно, несумлінно та неналежно виконує належній їй процесуальні права та обов`язки, з корисливим або особистим мотивом, що завдають шкоду інтересам правосуддя та (або) інтересам осіб, які беруть участь у справі, або недобросовісно поводить себе в інших формах, це є зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до законодавства, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами наступні дії:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заява завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмету спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, передбачені ЦПК. Такі заходи можна поділити на 2 категорії: 1)заходи процесуального примусу; 2) інші заходи.

Статтею 143 ЦПК України визначено заходи процесуального примусу як процесуальні дії, що вчиняються судом шляхом постановлення ухвали з метою спонукання осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Так, до видів заходів процесуального примусу віднесено: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід свідка; штраф.

До інших заходів, що можуть бути застосовані судом у випадку зловживання процесуальними правами, можна віднести:

повернення позовної заяви, скарги, клопотання, залишення їх без розгляду у разі подання позову-двійника (позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав); при цьому судовий збір за подання позову-двійника не повертається;

покладення на сторону судових витрат повністю або частково, незалежно від результатів вирішення спору у разі зловживання стороною чи її представником процесуальним правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони;

забезпечення судових витрат враховуючи конкретні обставини справи, суд за клопотанням відповідача має право зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку з розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу), якщо позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов.

постановлення окремої ухвали суд може постановити окрему ухвалу у разі зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (зокрема, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або у разі іншого порушення законодавства адвокатом чи прокурором.

Наслідками зловживання цивільними процесуальними правами можуть бути встановлені такі міри відповідальності: відшкодування усіх судових витрат у справі; судовий штраф; відшкодування збитків; відшкодування моральної шкоди.

Будь-яка форма зловживання процесуальними правами є порушенням принципів цивільного процесуального права.

Окремо суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.2 ст.317 ЦПК України, заяви про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

В свою чергу заява про встановлення факту родинних відносин розглядається в загальному порядку з викликом учасників по справі, свідків, витребуванням доказів, тощо. Вказане потребує додаткового часу, а тому справа не підлягає негайному розгляду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків шляхом надання необхідних доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185, 260, 294 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Подану в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану міста Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті особи - залишити без руху.

Надати заявнику строк п`ять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків та роз`яснити, що в разі якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною і повернута заявнику.

Копію ухвали надіслати заявниці для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.С. Звєздова