КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Пономаренко Н.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2549/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Кролівець О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві (в режимі відеоконференції) цивільну справу за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ВОЛЕЙКІВ» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ВОЛЕЙКІВ» до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги,

В с т а н о в и в :

У липні 2022 року позивач ОСББ «Волейків» звернувся до Шевченківського районного суду з вказаним.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 листопада 2008 року новостворений будинок за адресою: АДРЕСА_1 було введено в експлуатацію.

Рішенням установчих зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку за вказаною адресою від 21 травня 2019 року було вирішено створити ОСББ «Волейків», яке в подальшому було зареєстроване в Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15 липня 2019 року.

Рішенням засідання правління ОСББ «Волейків» від 28 липня 2019 року вирішено, зокрема, прийняти в управління ОСББ будинок включно з паркінгом та прибудинковою територією з 01 серпня 2019 року.

Як зазначив у позові ОСББ «Волейків», йому стало відомо, що право власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_1 .

У червні 2022 року ОСББ «Волейків» отримало в КП КМР «КМ БТІ» технічний паспорт на 25 поверх 4 секції даного будинку, з якого вбачається, що в плані будинку і в його експлікації відсутня квартира № 392-А , а замість неї вказана венткамера. Вентиляційна камера є допоміжним приміщенням будинку та відноситься до спільного майна співвласників багатоквартирного будинку. Вважає, що відповідач фактично заволодів спірним приміщенням, яке є допоміжним в будинку та призначене для забезпечення безпечної експлуатації будинку та перешкоджає йому здійснювати реалізацію права володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласників будинку шляхом заборони доступу до вентиляційної камери. Відсутність фактичного доступу до вказаного приміщення та технічного обладнання несе ризик його пошкодження або знищення, що може привести до порушення прав всіх власників будинку, у тому числі неможливості безпечної експлуатації самого будинку.

Оскільки право власності на спірне приміщення уже було набуто співвласниками багатоквартирного будинку одночасно з набуттям права власності на житлові квартири та нежитлові приміщення відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України та п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та, враховуючи факт вибуття із володіння співвласників багатоквартирного будинку вентиляційної камери та технічного обладнання в цьому приміщенні позивач вимушений звернутися з даним позовом.

У прохальній частині позову просив:

- витребувати майно з чужого незаконного володіння та, з урахуванням поданої заяви про зміну предмета позову (а.с. 122), просить витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_4 на користь усіх власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи.

Відповідач 27 жовтня 2022 року подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що 05 жовтня 2016 року він уклав договір купівлі-продажу майнових прав із забудовником ТОВ «Мегаполісстрой», сплативши за спірну квартиру 637 200 грн, про що продавець видав довідку від 14 жовтня 2016 року про оплату 100 % вартості об`єкта нерухомості, яку було надано нотаріусу для реєстрації права власності. Право власності на квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 09 серпня 2019 року. Спірна квартира є однокімнатною квартирою з гардеробною, санвузлом, житловою кімнатою та має два вікна. При цьому вентиляційної камери чи обладнання для неї в квартирі немає та не було на момент придбання, що підтверджується технічним паспортом на квартиру, виготовленим станом на 17 жовтня 2016 року, коли він придбав майнові права на квартиру.

Вважає, що технічний паспорт, виготовлений станом на 2013 рік, який долучений позивачем до позовної заяви, не є достатнім та належним доказом на підставі якого можна встановити, чи має спірна квартира технічні характеристики, властиві приміщенню загального користування, або чи планувалось саме на цьому місці інше приміщення, оскільки в даному технічному паспорті вказаний поверх 25, а в технічному паспорті відповідача поверх 24. Як вважає відповідач, за відсутності спеціальних знань, неможливо встановити чи має місце технічна похибка або це різні поверхи.

Звернув увагу, що договір купівлі-продажу майна є чинним, ніким не оскаржувався та не визнавався недійсним, як і реєстрація прав на квартиру за ним також є чинною і ніким не оспорювалась та не скасовувалась. Фактично відповідач є власником спірної квартири ще до створення ОСББ «Волейків», а після його створення він сплачує на рахунок позивача внески в ОСББ.

Також у відзиві відповідач зазначив, що позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки не мав власності на спірну квартиру, а наявність у ОСББ права представляти інтереси співвласників багатоквартирного будинку не є те ж саме, що наявність права власності на приміщення. Крім того, позивач просить застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, оскільки він придбав майнові права 05 жовтня 2016 року, а позивач звернувся з позовом в 2022 році, тобто трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду з цим позовом вже сплинув.

Позивач 08 грудня 2022 року подав відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що спірне нерухоме майно спроектоване як вентиляційна камера, яке є допоміжним приміщенням відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Вважає, що наданий відповідачем технічний паспорт на спірну квартиру не є належним доказом на підтвердження його доводів, оскільки згідно з технічним паспортом квартира 392-А знаходиться на 24-му поверсі, тоді як вентиляційна камера, що зареєстрована як квартира 392-А фактично знаходиться на 25му поверсі будинку.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, позивач зазначив, що початок перебігу позовної давності починається з моменту, коли йому стало відомо про порушення його прав, а саме з 09 серпня 2019 року, коли відповідач зареєстрував право власності на спірну квартиру, а з позовом позивач звернувся до суду в липні 2022 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Відповідач подав 21 грудня 2022 року заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях відповідач вказав, що до позовної заяви та заяви про зміну предмета позову не доданий документ щодо прийняття рішення Правлінням ОСББ про звернення до суду з позовом про витребування майна, як і немає рішення зборів про це. Тобто, позов подано особою, яка не є належним позивачем по справі. Крім того, позивач не надав доказів, що підтверджують порушення його прав, а також не навів обґрунтування, які саме права позивача порушені та як витребування квартири у відповідача на користь третіх осіб (всіх співвласників) зможе відновити начебто порушені права ОСББ.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року у позові відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушенням норм матеріального права , та ухвалити нове рішення , яким задовольнити позов. В апеляційній скарзі зазначив , що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для вирішення спору, не з`ясував дійсних обставин справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що рішення суду є законним і обґрунтованим. Зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження позову ні суду першої інстанції , на до апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України особи, які приймають участь у справі були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 25 січня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Представники сторін приймали участь у розгляді справи в режимі відеоконфіеренції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 21 травня 2019 року установчими зборами багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , прийнято рішення про створення ОСББ «Волейків», яке 15 липня 2019 року зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Рішенням правління ОСББ «Волейків» від 28 липня 2019 року прийнято в управління ОСББ вказаний будинок включно з паркінгом та прибудинковою територією за адресою: АДРЕСА_1 з 01 серпня 2019 року.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 . згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем 09 серпня 2019 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. на підставі наступних документів: договору купівлі-продажу майнових прав №МП/К/04/392-А, укладеного 05 жовтня 2016 року між ТОВ «Мегаполісстрой» та ОСОБА_1 ; Акту прийому-передачі квартири в житловому будинку по договору №МП/К/04/392-А від 05 жовтня 2016 року купівлі-продажу майнових прав, виданого 17 жовтня 2016 року ТОВ «Мегаполісстрой»; довідки про оплату 100 % вартості об`єкта нерухомості по договору № МП/К/04/392-А від 05 жовтня 2016 року купівлі-продажу майнових прав, виданої 14 жовтня 2016 року ТОВ «Мегаполісстрой»; випискою зі списку інвесторів за кошти яких ТОВ «Мегаполісстрой» збудована квартира, виданої 17 жовтня 2016 року ТОВ «Мегаполісстрой».

Згідно технічного паспорта, виготовленого 17 жовтня 2016 року, спірна квартира знаходиться на 24 поверсі та складається з гардеробної - 1.8 кв.м, житлової кімнати - 47,9 кв.м., санвузла - 3.4 кв.м.

З матеріалів справи слідує, що договір купівлі-продажу майнових прав №МП/К/04/392-А від 05 жовтня 2016 року є чинним, ніким не оскаржувався та не визнавався недійсним, як і державна реєстрація прав на квартиру за відповідачем також є чинною і ніким не оспорювалась та не скасовувалась. І стороною позивача не надано доказів на підтвердження зворотного.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Матеріали справи не містять доказів, що право власності було набуто відповідачем з порушенням вимог ч. 2 ст. 331 ЦК України.

Підставою для звернення з даним позовом позивач зазначив, що спірна квартира належить до допоміжного приміщення, яке є вентиляційною камерою та відноситься до спільного майна співвласників багатоквартирного будинку, у зв`язку з чим вважає, що це приміщення незаконно вибуло із володіння співвласників багатоквартирного будинку шляхом набуття права власності відповідачем на це приміщення.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Статус допоміжного приміщення багатоквартирного будинку визначений в ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Так допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Позивач на підтвердження того, що спірна квартира є допоміжним приміщенням, надав частину технічного паспорту будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 21 трвня 2013 року, з планом 25 поверху, на якому відсутня квартира № 392-а . При цьому, відповідачем надано технічний паспорт спірної квартири, яка розміщена на 24 поверсі.

Приміщення, яке зазначено в технічному паспорті, що надав позивач, як вентиляційна камера, має іншу площу (54.2 кв.м), ніж квартира позивача (загальна площа 53,1 кв.м). Цей факт підтверджує і сам позивач у заяві свідка від 08 грудня 2022 року. Посилання позивача на те, що відповідач зробив перепланування, яке могло змінити площу квартири, не підтверджено жодним доказом.

В заяві свідка позивач зазначив про те, що проектом на багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 передбачена наявність вентиляційної камери на 25-му поверсі 4-ї секції ОСББ «Волейків» стало відомо у 2019 році після отримання у серпні 2019 року від ТОВ «Рембудсервіс ЛТД» частини технічної документації, а саме проектної документації «Житлово-офісний комплекс з паркінгом у кварталі, обмеженому АДРЕСА_1. Житловий будинок, секція 4. Автоматична система димо та тепловидалення і підпору повітря. Стадія «Р» 20212-01/08-ЕА6».

Суд встановив, що витяг з проектної документації,виготовлений ТОВ «Сатурн-К», який надав позивач як на підтвердження своїх позовних вимог, виготовлений у 2012 році. З огляду на це, суд оцінив цей доказ критично, оскільки згідно наданої позивачем копії акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва, проектна документація будинку була розроблена ТОВ «Будівельний проект», а не ТОВ «Сатурн-К».

Заява позивача про визнання недопустимим як доказу технічного паспорту на спірну квартиру, копія якого долучена відповідачем до відзиву про невідповідність його вимогам Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року №127, оскільки з технічного паспорту не можна встановити яким суб`єктом господарювання виготовлений технічний паспорт; ім`я/найменування замовника/власника; технічний паспорт не прошнурований, не пронумерований та не скріплений підписом керівника господарювання, який проводив інвентаризацію не знайшла свого підтвердження, і суд відмовив у задоволенні заяви позивача.

При цьому суд зазначив, що технічний паспорт відповідача виготовлений 17 жовтня 2016 року, під час дії Наказу №127 в редакції станом на 29 січня 2013 року. Вимоги до технічного паспорта, визначені в Наказі №127 в редакції, чинній на дату виготовлення технічного паспорта, не містять вимог щодо зазначення в ньому ім`я/найменування замовника, як і не містять вимог прошнурування та нумерування, а відтак, технічний паспорт, наданий відповідачем, відповідає вимогам Наказу №127.

В свою чергу, до технічного паспорту долучено кваліфікаційний сертифікат виконавця архітектора Ременнікової О.О. від 29 квітня 2013 року серії АА №001560, з підписом керівника та печаткою суб`єкта господарювання.

Суд встановив, що подані позивачем копії Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта будівництва від 31 грудня 2008 року та сертифікату відповідності закінченого об`єкта будівництва від 19 квітня 2013 року не містять в собі даних, на підставі яких можна встановити, що вони стосуються будинку або секції будинку, в якому розташована спірна квартира.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація - затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об`єктів будівництва.

Матеріали справи не містять проектної документації на весь будинок за адресою: АДРЕСА_1 , і позивач не надав таких доказів, що унеможливлює суд перевірити твердження позивача, що спірна квартира має технічні характеристики властиві допоміжному приміщенні (вентиляційна камера).

Відповідно до ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків . Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач відповідно до вказаних вимог закону не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, на підтвердження своїх доводів, що спірна квартира є допоміжним приміщенням, а отже є власністю ОСББ «ВОЛЕЙКІВ»

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У позовній заяві позивач просить витребувати спірну квартиру із чужого незаконного володіння на користь усіх власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку відповідно до ст. 387 ЦК України.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав`від 07 лютого 2014 року № 5,застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Пунктом 23 Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Виходячи із вказаного, позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, посилаючись на відповідні докази.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14, однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

За змістом 2 ст. 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на те , що позивач , відповідно до вимог законодавств не надав належних і допустимих доказів,що спірна квартира відноситься до допоміжного приміщення , і перебувала у власності позивача , суд дійшов обгрунтованого висновку ,що права позивача, який діє в інтересах власників квартир будинку, не порушені та не підлягають судовому захисту, і правові підстави для задоволення позову відсутні .

Доводи відповідача, що ОСББ «Волейків» є неналежним позивачем, оскільки подання позову відбулося всупереч п. 3.18.9 Статуту та без згоди співвласників багатоквартирного будинку,є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку -юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, яке є об`єднанням громадян, мета створення та діяльність якого прямо та безпосередньо пов`язана із забезпеченням і захистом прав співвласників будинку, є належним виразником інтересів більшості членів цього об`єднання. Водночас, інтереси об`єднання, як юридичної особи, не завжди співпадають з інтересами кожного члена об`єднання. З урахуванням мети створення, ОСББ має пряме та безпосереднє відношення до усіх питань, що стосуються будинку, а отже може мати власну, окрему від інтересів кожного окремого члена об`єднання, матеріально-правову зацікавленість у спорах що стосуються будинку. Наявність матеріально-правової зацікавленості у ОСББ у правовідносинах, що виникають щодо будинку чи його складових, утримання, експлуатації та інших подібних питань є передумовою визнання за ОСББ самостійної процесуальної правосуб`єктності, а отже і права на звернення до суду із самостійним позовом. Окрім того, реальний захист прав співвласників будинку (членів ОСББ) у певних випадках потребує звернення до суду. Відтак, невизнання за ОСББ самостійного права на звернення до суду в інтересах членів, призвело б до неможливості забезпечення і захисту прав співвласників будинку і стало б невиправданою перешкодою для досягнення мети об`єднання.

Така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №815/219/17, від 29 вересня 2021 року у справі №910/5529/19.

Суд відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної даності, правильно виходив із того, що набуття права власності за відповідачем на спірне майно відбулося 09 серпня 2019 року, тому перебіг позовної слід обчислювати з моменту державної реєстрації спірної квартири, а з позовом ОСББ звернулося в липні 2022 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Вказаний висновок відповідає вимогам ст.ст. 256-267 ЦК України, судовій практиці .

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ч.3 ст.12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст.319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2 ст. 355 ЦК України).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок суду першої інстанції, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилався,і з огляду на вказане відсутні підстави для задоволення позовних вимог відповідає встановленим обставинам і є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції, були детально досліджені судом першої інстанції, не потребують додаткової перевірки, зводяться лише до незгоди із висновками суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ВОЛЕЙКІВ» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 січня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова