Справа №676/2285/24
Номер провадження 2/676/1451/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Вдовичинського А.В.,

секретаря судового засідання Мазуркевич О.М.

за участю представника позивача адвоката Змієвської Т.П.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янець-Подільський в режимі відеоконференції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

встановив:

товариство з з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулося із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 28.05.2021 р. між ТОВ «МАН1ФОЮ» та ОСОБА_2 укладено Договір позики № 2404910. Договір позики укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. З, п. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України. Згідно умов договору відповідачу була надана позика для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в сумі 5000,00 грн. строком до 28.06.2021 року (30 днів). Згідно п. 2.4.4. Договору позики базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою. Відповідно до п. 2.5. договору позики розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1,01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Позика була надана відповідачу шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору. Згідно п. 3.1.3. договору позики у період прострочення Позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п.2.4.4. Відповідно до п.3.2.1. договору позики проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором у розмірі, визначеному н. 2.5 Договору, за кожен день прострочення. Відповідно до п. 3.7. Договору позики зобов`язання позичальника за договором вважаються виконаними в повному обсязі в момент зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок позикодавця. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) позики на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який с одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої/ в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Строк надання грошових коштів за договором позики наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 13.10.2021 р. між ТОВ «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 13/10-2021, відповідно до якого ТОВ «.Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № 2404910 від 28.05.2021 р., що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до Боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 р., в тому числі за Договором позики № 2404910 від 28.05.2021 р., що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 . Заборгованість за договором позики відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню позичених коштів та сплаті процентів за користування позикою, що підлягає стягненню з позичальника станом на 15.03.2024 р. відповідно до розрахунку заборгованості становить 66 022,69 грн., з яких: заборгованість за позикою - 4085,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 61937,69 грн. Проте, враховуючи принцим розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 30910,00 грн., з яких: заборгованість за позикою (за тілом) 4085,00 грн., заборгованість за відсотками - 26825,00 грн. Позивач просить суд винести рішення яким: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договір позики № 2404910 від 28.05.2021 р. у розмірі 30910,00 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. В суді представник позивача позов підтримав, просить його задовольнити. Суду представник позивача пояснив, що відповідачем двічі було пролонговано строк дії договору шляхом сплати відсотків і укладанням додаткових угод до 05.07.2021 р., дійсно відповідач частково сплачувала відсотки за користування позикою в сумі 5153,54 грн. та проценти на прострочену позику в сумі 404 грн., частково погасила заборгованість по тілу кредиту в сумі 915 грн., строк дії договору визначено в розділі № 1 договору і становить три місяці після спливу строку позики.

Відповідач в суді позов визнала частково. Представник відповідача в суді позов визнав частково в розмірі 2830,86 грн. Суду відповідач та його представник пояснили, що дійсно відповідачем було отримано позику в ТОВ «Маніфою», нею сплачувалася відсотки та позичені кошти в рахунок погашення заборгованості відображені в розрахунках позивача, певний час був відсутній зв`язок із позикодавцем оскільки її сторінка на сайті не відкривалася, договір було кілька разів продано, а тому вона не знала кому платити кошти, вважає вимоги позивача завищеними як і вимоги про сплату витрат на правову допомогу, вважають, що відсотки підлягають до нарахування в період до 05.07.2021 р. як це і було обумовлено договором, просять суд застосувати судову практику Верховного Суду до необгрунтованих вимог позивача. Відповідач подала до суду відзив на позов(а.с.62-63) в якому вказала, що строк позики було продовжено до 05.07.2021 р., нею частково сплачувалися кошти в рахунок погашення заборгованості що підтверджується наданими позивачем суду розрахунками, суми до сплати по договору визначалися самим позикодавцем, після здійснення нею оплати в липні 2021 р. жодних претензій, дзвінків, повідомлень не отримувала аж до отримання судової повістки по цій справі, нарахування відсотків можливе тільки в межах строку кредитування, зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати відсотки, строк дії договору був нею продовжений і закінчився 05.07.2021 р., розмір витрат на правову допомогу є не співмірним, а тому підлягають до зменшення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

28.05.2021 р. між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 було укладено договір позики № 2404910(а.с.6-9). Договір позики укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача вчиненим одноразовим ідентифікатором «t05606» з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. З, п. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України. Пунктом 2.3. Договору позики встановлені параметри позики: тип позики: короткострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики: 5000,00 грн.(п.2.3.3), строк позики до 28.06.2021 року (30 днів)(п.2.3.4). Згідно п. 2.4.4. Договору позики базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою. Відповідно до п. 2.5. договору позики розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Згідно п. 2.6. Договору позики позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору.

П. 3.1.1. договору встановлено, що проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до повного погашення заборгованості включно. П.3.1.2. передбачено, що у межах строку позики проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до п.3 Додатку № 1 до договору. Згідно п.3.1.3. у період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п.2.4.4.

П.3.2.1 встановлено, що проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором у розмірі, визначеному п.2.5 договору, за кожен день прострочення. Відповідно до п.3.2.2. позичальнику надається право повернути позику та сплатити нараховані проценти за користування позикою протягом перших 3 календарних днів після спливу строку позики без нарахування при цьому процентів на прострочену позику.

Згідно п. 3.6. Договору позики у випадку укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою на період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена Додатком № 1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п.2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною додатковою угодою.

Відповідно до 3.7 договору зобов`язання позичальника за договором вважаються виконаними в повному обсязі в момент зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок позикодавця.

Відповідно до розділу 1 договору(а.с.6): «строк дії договору» «період, на який укладається договір позики, що починає обчислюватись з дати укладення Договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики»; «строк позики» - «період, протягом якого позика передається у власність позичальнику, визначений договором. Початковий строк позики визначається п.2.3.4 договору. Разом з тим, строк позики може бути продовжено шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди.»

На виконання умов укладеного договору ТОВ «Маніфою» 28.05.2021 р. було перераховано позичальнику кошти в сумі 5000,00 грн. на її картковий рахунок, що підтверджується копією довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 16.02.2024 р.(а.с.16 на звороті), копією довідки ТОВ «Маніфою» від 15.11.2023 р. (а.с.17). Вказані обставини відповідач та її представник в суді визнали.

30.05.2021 р. між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до договору позики № 2404910 від 28.05.2021 р.)а.с.11) відповідно до умов якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 29.06.2021 р. Укладанню цієї угоди передувала сплата позичальником відсотків за користування кредитом 28.05.2021 р. в сумі 151,74 грн. та 30.05.2021 р. 151,99 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.18).

05.06.2021 р. між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 2 до договору позики № 2404910 від 28.05.2021 р.)а.с.13) відповідно до умов якої сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 05.07.2021 р. Згідно п.3 цієї додаткової угоди та Додатку № 1 до Додаткової угоди № 2 до договору позики № 2404910 від 28.05.2021 р.(а.с.14) було визначено розмір відсотків який підлягав до сплати позичальником в розмірі 2985,00 грн. Укладанню цієї угоди передувала сплата позичальником відсотків за користування кредитом 05.06.2021 р. в сумі 1069,41 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.18).

Відповідач своєчасно не виконала в повному обсязі взяті на себе зобов`язання по укладеному договору та додатковим угодам до нього, своєчасно не повернула позикодавцю в повному обсязі отриману позику та своєчасно не сплатила відсотки за користування позикою. В зв`язку із цим позикодавцем після 05.06.2021 р. згідно умов договору було здійснено нарахування позичальнику процентів за користування позикою в розмірі 1,99% в день та процентів на прострочену позику в розмірі 1,01% в день. 13.07.2021 р. відповідачем в рахунок погашення заборгованості по кредиту було здійснено сплату коштів які було зараховано ТОВ «Маніфою» в сумі 915,00 грн. на погашення тіла позики, 3781,00 грн. на погашення заборгованості по процентам та 404 грн. на погашення заборгованості по процентам на прострочену позику, що підтверджується розрахунком заборгованості(а.с.18). Факт сплати коштів в рахунок погашення заборгованості по тілу позики та процентам відповідач та її представник в суді визнали.

В зв`язку з несплатою в повному обсязі заборгованості по позиці ТОВ «Маніфою» після 14.07.2021 р. продовжило нараховувати позивальнику проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику до 24.08.2021 р., що підтверджується розрахунком заборгованості(а.с.18).

13.10.2021 р. між ТОВ «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 13/10-2021, відповідно до якого ТОВ «.Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № 2404910 від 28.05.2021 р., що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 . Вказані обставини підтверджуються копією договору факторингу(а.с.21-23), копією реєстру боржників(а.с.24-25), витягом з реєстру боржників (а.с.26).

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі за Договором позики № 2404910 від 28.05.2021 р., що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 . Вказані обставини підтверджуються копією договору(а.с.27-29), копією акту прийому передачі Реєстру боржників від 10.03.2023 р.(а.с.30), додатком до додаткової угоди до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року «Зміни в реєстр боржників»(а.с.31-32), витягом із «Змін в реєстрі боржників» (а.с.33).

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Згідно розрахунків ТОВ «Вердикт Капітал»(а.с.19) розмір заборгованості відповідача станом на 13.10.2021 р. складав 10385,00 грн., в т.ч. за основною сумою позики 4085,00 грн., за відсотками 6300,00 грн. За період з 13.10.2021 р. по 09.01.2023 р. ТОВ «Вердикт Капітал» було нараховано відсотки за відсотковою ставкою 1,99% в день в сумі 36906,34 грн. та відсотки за відсотковою ставкою 1.91% в день в сумі 18731,35 грн. Загальний розмір відсотків станом на 10.03.2023 р. складав 66022,69 грн., в т.ч. 4085,00 грн. заборгованість по позиці.

Згідно розрахунків позивача(а.с.20) станом на 15.03.2024 р. розмір заборгованості становить 66022,69 грн., з яких: заборгованість за позикою - 4085,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 61937,69 грн.

В той же час позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 30910,00 грн., з яких: заборгованість за позикою (за тілом) 4085,00 грн., заборгованість за відсотками - 26825,00 грн.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.3 зазначеної статті позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Ст. 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Ст.517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Як встановлено судом між 28.05.2021 р. між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 було укладено договір позики № 2404910 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідачем. Згідно умов укладеного договору відповідач отримала позику в розмірі 5000,00 грн. Відповідач двічі пролонгувала зазначений договір, згідно додаткової угоди від 05.06.2021 р. до 05.07.2021 р. Згідно п.3 цієї додаткової угоди було визначено розмір заборгованості по сумі позики в 5000,00 грн. та розмір відсотків який підлягав до сплати позичальником в розмірі 2985,00 грн.

Відповідачем умови додаткової угоди до договору позики не було своєчасно виконано. В рахунок погашення заборгованості відповідачем тільки 13.07.2024 р. було сплачено позикодавцю 5100,00 грн., які були зараховані останнім: в рахунок погашення заборгованості за тілом позики 915,00 грн., в рахунок погашення заборгованості по процентам 3781,00 грн., в рахунок погашення заборгованості по процентам на прострочену позику в розмірі 404,00 грн. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості ТОВ «Маніфою» станом на 13.10.2021 р.(а.с.18).

Позивач є належним правонаступником ТОВ «Маніфою», що підтверджено наданими суду в обгрунтування позовних вимог позивачем копіями договорів від 13.10.2021 р. укладеного між ТОВ «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та від 10.03.2023 року укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем, а також додатками до них.

Суд критично оцінює часткове визнання відповідачем позову в частині розміру заборгованості по тілу позики в сумі 4015,00 грн. та вважає вимоги позивача в цій частині такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі оскільки вони відповідачем не спростовані, судом враховано розрахунок заборгованості ТОВ «Маніфою» станом на 13.10.2021 р. наданий представником позивача в огрунтування позовних вимог.

Суд критично оцінює заперечення відповідача та його представника, що позикодавець та позивач має право на стягнення процентів за користування позикою строком до 05.07.2021 р. визначеного в додатковій угоді № 2 від 05.06.2021 р. При цьому суд враховує, що дійсно в додатковій угоді № 2 від 05.06.2021 р. встановлено строк позики 30 днів до 05.07.2021 р. В той же час в розділі 1 укладеного 28.05.2021 р. між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_2 договорі позики № 2404910 вказано, що строк його дії «період, на який укладається договір позики, що починає обчислюватись з дати укладення Договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики». За вказаних обставин, на переконання суду, враховуючи, що після сплати відповідачем 13.07.2021 р. частково заборгованості по позиці та процентам у відповідача залишилася несплаченою заборгованість по тілу позики в сумі 4085,00 грн., а тому позикодавцем правомірно нараховувалися проценти за користування позикою в розмірі 1,99% в день та проценти на прострочену позику в розмірі 1,01%. Зазначені проценти відповідно до умов договору, строку його дії правомірні до нарахування за період до 05.10.2021 р.(три місяці після спливу строку позики).

Суд критично оцінює надані позивачем в обгрунтування позовних вимог розрахунки заборгованості по договору позики надані як ТОВ «Маніфою» станом на 13.10.2021 р.(а.с.18) оскільки із його змісту видно, що навіть після сплати відповідачем 13.07.2021 р. процентів за користування позикою та процентів на прострочену позику, а також частково заборгованості по позиці в сумі 915,00 грн. позикодавцем в подальшому нараховувалися проценти за користування позикою та процентів на прострочену позику виходячи із розміру позики в сумі 5000,00 грн., а не розміру заборгованості по позиці в сумі 4015,00 грн. Критично суд також враховує наданий позивачем в обгрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача 26825,00 грн. процентів розрахунок заборгованості зроблений ТОВ «Вердикт Капітал»(а.с.19) який був покладений в основу розрахунку заборгованості позивача(а.с.20), при цьому суд враховує, що ТОВ «Вердикт Капітал» було здійснено нарахування процентів поза межами строку дії договору позики який закінчився 05.10.2021 р. з 13.10.2021 р. по 09.01.2023 р.

З врахуванням наведеного, враховуючи умови договору позики щодо нарахування процентів (п.3.1.1, п.3.2.1, п.2.4.4, 2.5) з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення проценти в розмірі 10 049,10 грн. за період з 14.07.2021 р. по 05.10.2021 р.:

проценти за користування позикою в сумі 6665,78 грн.: 4085 грн.(заборгованість по позиці) х 82 дні (з 14.07.2021 р. по 05.10.2021 р.) х 1,99% в день = 6665,78 грн.;

проценти на прострочену позику в сумі 3383,32 грн.: 4085 грн.(заборгованість по позиці) х 82 дні (з 14.07.2021 р. по 05.10.2021 р.) х 1,01% в день = 3383,32 грн.;

6665,78 грн. х 3383,32 грн. = 10 049,10 грн.

Загальний розмір заборгованості за договором позики № 2404910 від 28.05.2021 р. який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача складає 14 134,10 грн., в т.ч.: заборгованість по кредиту 4085,00 грн., заборгованість по відсоткам 10 049,10 грн., а тому позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1384,60 грн. (14 134,10 грн. х 3 028,00 грн. : 30910,00 грн. = 1384,60 грн.).

Згідно п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України з результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір сум, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої дороги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних виплат.

Відповідно до договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року(а.с.44 на звороті 46, копії платіжної інструкції № 413000007 від 09.02.2024 р.(а.с.47), заявки на надання юридичної допомоги № 1070 від 07.02.2024 р.(а.с.48), витягу з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 р.(а.с.49) розмір витрат позивача на правничу допомогу становить 9000,00 грн. Відповідачем у відзиві на позов вказано на необгрунтованість цих вимог, заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

З врахуванням заперечень відповідача та його представника в суді, враховуючи відзив відповідача на позовну заяву, враховуючи не значну складність справи, сталість судової практики з розгляду аналогічних спорів, час, витрачений адвокатом позивача при розгляді справи, з врахуванням наданого суду акту наданих послуг, види наданих послуг, часткове задоволення позову суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають до зменшення. При цьому суд також враховує, що Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином враховуючи незначну складність справи, що вона розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, предмет позову, а також виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку що доведеними є витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн. В той же час враховуючи часткове задоволення позову зазначені витрати підлягають до часткового стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 2057,70 грн.( 14 134,10 грн. х 4500,00 грн. : 30910,00 грн. = 2057,70 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 137,141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 611, 634, 1046-1049 ЦК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (; місцезнаходження: вул.Мечнікова, 3, офіс 306, м.Київ): заборгованість по договору позики № 2404910 від 28.05.2021 р. в розмірі 14 134,10 грн., в т.ч.: заборгованість по кредиту 4085,00 грн., заборгованість по відсоткам 10 049,10 грн.; 1384,60 грн. судового збору, 2057,70 грн. витрат на правову допомогу.

На рішення сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.10.2024 р.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Вдовичинський А.В.