Справа № 639/5111/24
Провадження № 2/639/1684/24
15 жовтня 2024 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Борисенка О.О.,
секретаря судового засідання Пивоварової Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 639/5111/24 за позовом Харківського квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення,
Позивач Харківське квартирно-експлуатаційне управління звернулося до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило виселити відповідача з гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , як такого, що отримав грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення та знятого з житлового обліку.
Позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 22.08.2024 та підписана представником позивача ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності (а.с.6).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Харківське квартирно-експлуатаційне управління є державною установою та входить до складу Збройних Сил України. Основним завданням Харківського КЕУ є: утримання та організація експлуатації фондів військових містечок, які перебувають у користуванні військових частин та забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями, проведення поточного та капітального ремонтів казармено-житлового фонду, комунальних споруд та інженерних мереж, підготовка їх до зимового періоду. Позивач здійснює технічну експлуатацію та обслуговування таких будинків та щомісячно нараховує мешканцям зазначених будинків військовослужбовцям та членам їх сімей плату за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та плату за комунальні послуги, які були спожиті ними впродовж місяця. Житловий будинок літ. «Ш-5» за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований за Державою Україна в особі Міністерства оборони та знаходиться на балансі та обслуговування (експлуатації) Харківського КЕУ. Вказаний гуртожиток призначений для забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців, які проходять військову службу та не забезпечені житлом у м. Харкові. Відповідач ОСОБА_1 з 29.12.2006 проживає у АДРЕСА_3 зазначеного гуртожитку, що підтверджується довідкою Харківського КЕН № 583/3810 від 09.08.2024 та рішенням квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова від 29.12.2006. Листом від 02.08.2023 № 583/825 Харківське КЕУ звернулося до відповідача із проханням здати утримувану площу у зв`язку з наявністю інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстроване право власності відповідача від 16.02.2022 на жилу площу за адресою: АДРЕСА_4 . На підставі рішення № 226 виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2023 ОСОБА_1 виключено зі списку осіб, які мають право на позачергове одержання житла, з урахуванням пільги особи з інвалідністю внаслідок війни (АТО/ООС) як такого, що забезпечився житловою площею. Отримавши грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення, ОСОБА_1 спрямував грошові кошти за цільовим призначенням на придбання приватного будинку, а отже, держава належним чином виконання свої обов`язки перед відповідачем. На думку позивача, утримання відповідачем жилої площі після отримання грошової компенсації та виключення зі списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, є безпідставним, та таким, що порушує право позивача щодо користування та розпорядження майном.
27.08.2024 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання (а.с.40-41).
26.09.2024 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У підготовчому засіданні 26.09.2024 суд долучив до матеріалів справи надану представником позивача копію рішення суду у справі № 639/2150/24, а також Відповідь № 809327 від 26.09.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, надану на електронний запит суду (а.с.54-57, 59-60).
До суду 15.10.2024 надійшли заяви, сформовані в системі «Електронний суд», від керівника Харківського квартирно-експлуатаційного управління Бірюцького А.С. та від представника позивача ОСОБА_3 , яка діє на підставі довіреності, в яких сторона позивача просила розглянути справу без участі позивача, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач (відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), у судове засідання не з`явився, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
15.10.2024 ухвалою суду постановлено про заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював.
Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд встановив, що гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності державі в особі Міністерства оборони України та перебуває на балансі Харківського квартирно-експлуатаційного управління, що підтверджується копією Акту прийняття-передачі основних засобів від 29.12.2006 (а.с.13).
Згідно з рішенням Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про забезпечення військовослужбовців Харківського гарнізону житловими приміщеннями для тимчасового проживання від 07.06.2011 ОСОБА_1 виділена у користування одна кімната на склад сім`ї з однієї особи у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).
Відповідно до копії довідки № 583/3810 з місця проживання про склад родини та реєстрацію від 09.08.2024 Харківського квартирно-експлуатаційного управління, ОСОБА_1 постійно проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з 1 кімнати загальною площею 34,70 кв.м. житловою площею 19,6 кв.м у будинку, що належить Харківському КЕУ. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_1 Дата реєстрації у даному будинку 30.05.2018 (а.с.14).
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.07.2024 у справі № 639/2150/24, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського квартирно-експлуатаційного управління заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій і комунальних послуг за період з 30.05.2018 по 31.01.2024. Зазначеним рішенням суд встановив, що ОСОБА_1 зареєстрований у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 з 30.05.2018 (а.с.54-55).
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.08.2024, ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями загальною площею 84,4 кв.м житловою площею 44,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу серії та номер 162, виданого 16.02.2022 приватним нотаріусом ХМНО Кривошеїною І.М. (а.с.15-17).
Харківське КЕУ 02.08.2023 листом № 583/824 повідомило Голову житлової комісії ХНУ ПС про те, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за майором запасу ОСОБА_1 зареєстровано право власності від 16.02.2022 на житлову площу за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим на підставі п. 1 ст. 40 Житлового кодексу пропонувало розглянути питання щодо зняття його з квартирного обліку (а.с.20).
Рішенням житлової комісії ХНУПС від 08.08.2023 знято з квартирного обліку ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що він житом забезпечений, що підтверджується копією витягу з протоколу № 4 (а.с.18).
Наказом № 1305 начальника Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба від 10.08.2023, затверджено протокол житлової комісії Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба від 08.08.2023 № 4 щодо зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що він житлом забезпечений (а.с.19).
Відповідно до копії листа Департаменту житлово-комунального господарства від 24.07.2024 № 4551/0/90-24, ОСОБА_1 , один, перебував у списку осіб, які мають право на позачергове одержання житла, з урахуванням пільги особи з інвалідністю внаслідок війни (АТО/ООС) з 06.02.2019 у виконавчому комітеті Харківської міської ради. Згідно з інформацією Управління соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради ОСОБА_1 отримав грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення. Як наслідок, відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2023 № 226 ОСОБА_1 виключено зі списку осіб, які мають право на позачергове одержання житла, з урахуванням пільги особи з інвалідністю внаслідок війни (АТО/ООС), як такий, що забезпечився житловою площею (а.с.22).
Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України», організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
За змістом частин першої та другої статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 127 ЖК України гуртожитки призначені, зокрема, для проживання робітників і службовців у період роботи.
Частинами першою-третьою статті 132 ЖК України передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.
Без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті (частина перша статті 125 ЖК України).
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Відповідно до пункту 2 Розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністерство оборони України від 31 липня 2018 року № 380, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок новозбудованого, вивільненого або придбаного житла, переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі або надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця).
Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла (пункт 4 Розділу І Інструкції № 380).
Згідно з пунктом 25 Розділу IV Інструкції № 380 виселення з гуртожитку (сімейного гуртожитку) без надання іншого жилого приміщення здійснюється відповідно до статей 116, 132 ЖК України.
Відповідно до пункту 26 Розділу IV Інструкції № 380 особи, звільнені з військової служби, які були забезпечені службовим жилим приміщенням, жилою площею у гуртожитку (сімейному гуртожитку) та залишені на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, не підлягають виселенню до забезпечення їх встановленим порядком постійним житлом.
Отже, законодавством передбачено можливість виселення відповідача з кімнати у гуртожитку у випадку забезпечення його постійним житлом.
Пунктом 9 Розділу VIII Інструкції № 380 визначено, що про виплату грошової компенсації КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом трьох робочих днів письмово повідомляє житлову комісію військової частини, яка на найближчому засіданні приймає рішення про зняття військовослужбовця з обліку. Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) є підставою для видання наказу командира військової частини про отримання військовослужбовцем грошової компенсації та зняття з обліку.
Згідно з п.1.1 ч. 1 ст. 40 ЖК України, громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку.
Суд вбачає (на підставі положень статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 2 Розділу І Інструкції № 380), що держава в особі Міністерства оборони України виконала свій обов`язок перед військовослужбовцем ОСОБА_1 щодо забезпечення житловим приміщенням шляхом виплати за його згодою грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем.
У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.
Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Отже, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.
Отримавши грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення, відповідач спрямував грошові кошти за цільовим призначенням на придбання приватного жилого будинку, а отже, був забезпечений державою житлом, яке обрав самостійно.
Ризики, пов`язані з використанням грошової компенсації, отриманої військовослужбовцем, з порядком і умовами придбання житла, не можуть покладатися на ЗСУ, МОУ та державу загалом, яка належним чином виконала свої обов`язки перед відповідачами.
Суд вбачає, що легітимна мета Держави в особі позивача в цьому випадку полягає в тому, щоб передати у майбутньому звільнене відповідачем житлове приміщення іншій особі військовослужбовця, яка потребує поліпшення житлових умов, зокрема не має іншого житла. Ця мета особливо є актуальною в умовах оголошеного в Україні воєнного стану та відбиття агресії російської федерації.
Щодо пропорційності, суд вважає, що для відповідача не буде надмірним тягарем позбавлення його прав на кімнату у гуртожитку, з огляду на наявність у приватній власності в нього житлового будинку.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки держава, згідно із законом, виконала обов`язок із забезпечення ОСОБА_1 житловим приміщенням шляхом виплати за його згодою грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення, а утримання відповідачем спірної жилої площі перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися своїм майном, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн (а.с.38).
Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, та у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Керуючись ст. 4, 6, 7, 12, 13, 76-82, 89, 128, 131, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву Харківського квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення - задовольнити.
Виселити з гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , як такого, що отримав грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення та знятого з житлового обліку, без надання іншого житлового приміщення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 15.10.2024.
Суддя Олександр БОРИСЕНКО