У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2024 Справа №607/15437/24 Провадження №2-о/607/501/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

заявника ОСОБА_1 ,

його представника, адвокатки Дячук С. І.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Паславської О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особа: ОСОБА_2 ,Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про встановлення факту утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту утримання дитини, вказавши заінтересованою особою ОСОБА_2 .

На обґрунтування заяви покликається на те, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04 жовтня 2018 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Від попереднього шлюбу у ОСОБА_2 , є дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 вересня 2008 року, видане муніципалітетом м. Піано ді Сорренто.

Під час перебування у шлюбі в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилося двоє дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Після укладення шлюбу та до дня звернення із заявою до суду ОСОБА_1 проживає спільно з ОСОБА_2 та дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у АДРЕСА_1 .

Починаючи з моменту укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останній здійснює повне утримання дитини ОСОБА_3 : забезпечує її потреби в харчуванні, одязі, навчанні, побутових потребах та у всіх інших потребах, необхідних для нормального та гармонійного розвитку дитини.

Разом із тим, біологічний батько ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , не бере жодної участі у матеріальному забезпеченні дитини. Він більше ніж чотирнадцять років не спілкувався із донькою та дуже тривалий час проживає за кордоном - в Італії.

Відповідно до Посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_2 від 20 серпня 2021 року, що видане Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 надано статус членів багатодітної сім`ї.

Відповідно до довідки № 2079 від 03 червня 2024 року, що видана Управлінням соціальної політики ТМР ОСОБА_1 одержує допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях з 01 серпня 2021 року по 31 серпня 2026 року в розмірі 4 200,00 грн.

Встановлення вказаного факту необхідне ОСОБА_1 для оформлення відстрочки від мобілізації на підставі абзц. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Зокрема, одним із документів, які підтверджують перебування на утриманні дитини є рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного.

Отож, розгляд заяви саме в порядку окремого провадження є ефективним способом захисту прав та законних інтересів заявника та малолітньої дитини ОСОБА_3 , а тому він просив встановити факт утримання ОСОБА_1 дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають спільно за адресою: АДРЕСА_1 .

18 липня 2024 року суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківською О. Я. відкрито окреме провадження у справі № 607/15437/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту утримання дитини.

12 серпня 2024 року судом залучено до участі в розгляді справи в процесуальному статусі заінтересованої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування Тернопільської міської об`єднаної територіальної громади.

07 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника заявника ОСОБА_1 - адвокатки Дячук С. І. про долучення доказів. На обґрунтування клопотання зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про смерть виданим іноземною державною 01 серпня 2024 року.

Заявник ОСОБА_1 , його представник - адвокатка Дячук С. І. в судовому засіданні підтримали вимоги заяви, просили задовольнити їх в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення поданої заявником ОСОБА_1 заяви.

Представник заінтересованої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Паславська О. І. вважає, що підстави для задоволення заяви відсутні, заявник не є родичем дитини.

Заслухавши позицію заявника та його представника, заінтересованої особи та представника Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, суд, з огляду на зміст виниклих правовідносин, залишає без розгляду заяву ОСОБА_1 , оскільки з неї вбачається спір про право.

Отож, згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16.

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

Заявник ОСОБА_1 просить встановити факт утримання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для оформлення відстрочки від мобілізації на підставі абзц. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», яким визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (далі СК України) (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання та утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Отож, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_11 , її батьком є: ОСОБА_8 , матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією витягу із реєстрації актів про народження № 54 частини І, серії А Італійської Республіки (мова оригіналу італійська).

Батько дитини - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується витягом про смерть №104 п. 2 ч. В 2024 р., виданий відділом РАЦС м. Соренто Італійської республіки (мова оригіналу італійська).

Смерть батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину. Вказана обставина хоч і мала місце вже після звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту утримання дитини, однак є стверджуванню, обов`язок ОСОБА_8 утримувати дочку ОСОБА_3 припинився у зв`язку зі смертю.

За змістом акту обстеження умов проживання, складеного головними спеціалістами служби у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей ОСОБА_15 , ОСОБА_16 07 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (дружина), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька дружини), проживають в АДРЕСА_1 , стосунки в сім`ї доброзичливі, діти перебувають під наглядом батьків та на їх утриманні.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно вимог частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до статті 54 СК України, дружина, чоловік мають право розподілити між собою обов`язки в сім`ї. Дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім`ї. Усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя.

Згідно положень частини першої та четвертої статті 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

У відповідності до вимог статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Статтею 268 СК України передбачено, що мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів, сестер, або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи вищенаведене, у вітчима може виникати право брати участь у вихованні падчерки, обов`язок утримувати дитину, якщо відсутні інші родичі, які можуть утримувати її, та якщо в нього є можливість надавати матеріальну допомогу.

Суд попередньо встановив, що в ході розгляду заяви обов`язок батька ОСОБА_3 - ОСОБА_8 припинився у зв`язку зі смертю, дитина проживає з сестрами, матір`ю та вітчимом ОСОБА_1 , який згідно закону має право виховувати неповнолітню падчерку та обов`язок утримувати її, якщо у неї немає батька, діда, баби, повнолітніх братів, сестер, або ці особи з поважних причин не можуть надавати їй належного утримання, за умови, що вітчим може надавати матеріальну допомогу.

За встановлених обставин, законом передбачено обов`язок ОСОБА_1 утримувати ОСОБА_3, за умови, якщо у неї немає батька, діда, баби, повнолітніх братів, сестер, або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, та якщо він може надавати матеріальну допомогу падчерці.

Водночас, обсяг цього обов`язку підлягає доведенню, оскільки може впливати на права та обов`язки іншого з батьків, чи родичів дитини. Також цей обов`язок не є постійним, оскільки закон прив`язує його до можливості вітчима надавати матеріальну допомогу, а тому викладені у заяві ОСОБА_1 обґрунтування свідчать про спірність правовідносин, що виключає розгляд поданої ним заяви у порядку окремого провадження та є підставою для залишення цієї заяви без розгляду.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За установлених у цій справі конкретних обставин, факт утримання дитини не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Така позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 11 вересня 2024 року, справа № 201/5972/22.

На підставі наведеного, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 257, ч. 6 ст. 294, ст.ст. 260, 261, 352-354 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Залишити без розгляду заявуОСОБА_1 , заінтересовані особа: ОСОБА_2 ,Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про встановлення факту утримання дитини.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 14 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя О. Герчаківська