Провадження № 2/466/1917/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: судді Білінської Г.Б.

при секретарі судових засідань Кліндуховій Д.А.

за участі: відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором, покликаючись на те, що відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 53 209 грн. 75 коп., що складається із тіла кредиту в розмірі 42 297 грн. 52 коп. та прострочених відсотків в розмірі 10 912 грн. 23 коп., а тому, позивач просить стягнути на його користь вказану заборгованість із відповідача.

В обґрунтування вимог покликається на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та підписав 16.07.2021 анкету-заяву про приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів банку та Заяву №б/н від 21.02.2023 року, якою надав згоду на те, що між ним та АТ КБ «Приватбанком» укладено Договір про надання банківських послуг.

Таким чином, між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання банківських послуг №б/н від 21.02.2023 згідно умов якого позивачем було відкрито останній кредитний картковий рахунок, у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який збільшившись становив 44000,00 грн. Відповідач зобов`язувався погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, на умовах, визначених даним договором.

Проте, ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустила заборгованість перед банком, яка станом на 17.10.2023 року становить 53209,75 грн та складається з 42297,52 грн. заборгованості за тілом кредита, 10912,23 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Тому позивач змушений звернутись до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Однак, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач, в судовому засіданні був допитаний в якості свідка на підставі ст. 92 ЦПК України, та будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, пояснив, що 21.02.2023 року до позивача телефонували невідомі особи, які називались покупцями товару та представниками банку, а в подальшому отримали доступ до його банківського рахунку та заволоділи грошовими коштами з банківської карти «Приват Банку» з номером НОМЕР_1 , а зокрема було протиправно без відома позивача збільшено кредитний ліміт на картковому рахунку та оформлено кредит, отримані кошти були одразу відправлені невстановленими особами на невідомі рахунки. При цьому, яким саме чином було отримано доступ до рахунку позивача йому не відомо, оскільки він не називав їм ні паролів для входу в банківський профіль, ні жодних кодів із СМС повідомлень, ні коду на звороті пластикової карти, та іншої інформації, за допомогою якої міг бути отриманий доступ до банківського рахунку. Після виявлення списання коштів, Відповідач звернувся із письмовими заявами про шахрайські дії до АТ КБ «Приватбанк» та правоохоронних органів, а також надав їм усю необхідну інформацію, яка б допомогла встановити осіб, які протиправно заволоділи його коштами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, та пояснив, що невстановлені особи отримали доступ до банківського рахунку ОСОБА_1 та заволоділи грошовими коштами з банківської карти «Приват Банку» з номером НОМЕР_1 у загальній сумі 43 992 грн., а зокрема було протиправно оформлено кредит, отримані кошти та відправлено їх на сторонні рахунки. 11.03.2023 року було внесено відомості єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000424, згідно якого ВП № 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідуванням по вищевказаному факту. Зазначає також, що відповідачем договір позики не підписувався в т.ч. будь-якої заяви від 21.02.2023 року як письмово так і в електронному вигляді, а також будь які заяви на збільшення кредитного ліміту. Більше того, ОСОБА_1 не отримував кредитні кошти та відповідно не користувався ними та не переказував стороннім особам. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із безпідставністю таких.

Представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначається, що ОСОБА_1 16.07.2021 року підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www/privatbank.ua та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору, після чого за допомогою ОТП було підписано Заяву № б/н від 21.03.2023 року. Окрім того зазначає, що відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунку через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. Також вказує що Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються введенням нанесених на Платіжній картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Платіжної картки і за всі операції, які не супроводжувалися авторизацією. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги просив задовільнити в повному обсязі.

Представником відповідача було подано до суду письмові заперечення на відповідь на відзив, в якому представник зазначає про необхідність застосування до спірних правовідносин висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а саме викладених в: Постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23); Постанові від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18); в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18).

Заслухавши пояснення сторін, покази свідка ОСОБА_1 , дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що відповідач 16.07.2021 року підписав анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» було підписано паспорт споживчого кредиту «кредит готівкою» АТ КБ «ПриватБанк» /а.с.10-11/.

Згідно розрахунку заборгованості за договором від 21 лютого 2023 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , заборгованість відповідача станом на 17.10.2023 року становить 53 209 грн. 75 коп., що складається із тіла кредиту в розмірі 42 297 грн. 52 коп. та прострочених відсотків в розмірі 10 912 грн. 23 коп. /а.с. 6/.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 старт карткового розрахунку, того ж дня зміна кредитного ліміту на 44 000 грн. /а.с.8/.

Відповідно до виписки за договором № б/н за період з 21 лютого 2023 року по 20 жовтня 2023 року, за карткою ОСОБА_1 , здійснювалося ряд операцій, а зокрема 21 лютого 2023 року здійснено три операції: переказ зі своєї карти на суму 1 552 грн. 73 коп.; переказ зі своєї карти на суму 21 738 грн. 15 коп.; переказ зі своєї карти на суму 20 701 грн. 97 коп. без вказівки куди були перераховані зазначені кошти.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу операцій за рахунком № НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_1 , вбачається, що 21 лютого 2023 року:

- 17:24:31 год., відбулось списання грошових коштів в розмірі 20 701 грн. 97 коп.;

- 17:26:15 год., відбулось списання грошових коштів в розмірі 21 738 грн. 15 коп.;

- 17:33:43 год., відбулось списання грошових коштів в розмірі 1 552 грн. 73 коп.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000424 від 11.03.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 є потерпілим в даному кримінальному провадженні, яке кваліфікується за ч.3 ст. 190 КК України, та в короткому викладі обставин зазначено що 10.03.2023 року до ВП № 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області надійшла заява від гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що 21.02.2023 року приблизно о 17:20 год., невідома особа, зловживаючи довірою, представившись представником банку, здійснили телефонний дзвінок з номера телефону НОМЕР_2 та НОМЕР_3 на номер телефону НОМЕР_4 , під приводом здійснення банківських операцій, заволоділа грошовими коштами з банківської карти «Приват Банку» НОМЕР_5 у загальній сумі 43 992 грн.

Також матеріали справи містять протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.03.2023 року, протокол допиту потерпілого від 12.03.2023 року, протокол додаткового допиту потерпілого від 04.04.2023 року, в яких міститься виклад обставин аналогічний показам відповідача.

Окрім того, до матеріалів справи долучено ряд процесуальних документів із матеріалів кримінального провадження № 0000424 від 11.03.2023 року, які свідчать про вжиття органами досудового розслідування слідчих та розшукових дій для встановлення осіб, які вчинили кримінальне правопорушення.

Згідно листа слідчої СВ ВП № 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області від 29.07.2024 року, вбачається, що досі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000424 від 11.03.2023 року щодо факту вчинення шахрайських дій, а саме взяття кредиту та знаття коштів. На даний час нікому повідомлення про підозру не вручено та тривають слідчі дії.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Частини третя та п`ята статті 203 ЦК України передбачають, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

У постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі №127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) та від 20 червня 2018 року в справі №691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Отже, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що відповідач умисно втрачав та/або сприяв незаконному використанню його фінансового номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Так, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю свідомо сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування з її карткового (кредитного) рахунку грошових коштів.

Судом також встановлено факт звернення відповідача ОСОБА_1 , до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення таких перерахувань.

Саме по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , не є підставою для задоволення позову.

Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 , відбулося не за його розпорядженням і він не має нести відповідальності за такі операції, оскільки, виявивши безпідставне списання грошових коштів, відповідач повідомив про цей факт правоохоронні органи та АТ КБ «Приватбанк».

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г. Б. Білінська