Справа № 302/912/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

07.10.2024 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Сидоренко Ю.В.

при секретарі Царь О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу -

В С Т А Н О В И В :

05.07.2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Герасимчук О.О., до відповідача ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 16.01.2016 року між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.01.2016 року, виданим Виконавчим комітетом Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом №01. Спільних дітей у них немає.

Позивачка ОСОБА_1 зазначає, що на початку сімейного життя шлюбні відносини з відповідачем складалися добре, однак на даний час вони разом не проживають однією сім`єю, домашнє господарство не ведуть, шлюбні відносини між ними припинились по причині втрати взаєморозуміння та почуття любові, у них з`явились розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки щодо ведення спільного господарства та побуту. В результаті чого позивачка вважає необхідним розірвати шлюбу, що не буде суперечити їх з відповідачем інтересам. Наміру примиритися та зберегти сім`ю з відповідачем, вона немає. Вважає, що подальше спільне життя, збереження шлюбу, примирення між сторонами неможливе, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому позивачка просить: розірвати шлюб, укладений між нею, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 16.01.2016 року виконавчим комітетом Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом № 01; судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн. та судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп., просить покласти на відповідача.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.07.2024 відкрито провадження у справі №302/912/24 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник в особі адвоката Герасимчука О.О. не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, що підтверджується довідками про доставку адресатам sms-повідомлень, які є в матеріалах справи (а.с.24,25,34,35), проте у п.2 змісту позовної заяви представником позивача висловлено прохання провести розгляд справи без участі позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Герасимчука О.О. (а.с.5). Інших заяв, доповнень, клопотань, уточнених позовних вимог на адресу суду від сторони позивача не надходило.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання відповідачем поштових відправлень (а.с.26,27,33), однак про причини неявки суду не повідомлено, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем на адресу суду не подано. Відзив на позов чи будь-яких заперечень відповідача проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог на адресу суду від відповідача не надійшло.

Тому, відповідно до положень ст.281, ч.4 ст.223 ЦПК України, суд постановив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до приписів ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, представників сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи № 302/912/24, з`ясувавши всі обставини по даній справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 уклали шлюб 16 січня 2016 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 16.01.2016 року, копія якого є в матеріалах справи (а.с.8). Як вбачається з вказаного свідоцтва, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_4 » змінено на прізвище « ОСОБА_5 ».

Від спільного подружнього життя сторони дітей не мають.

Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу безпосередньо в органах ДРАЦСу заперечує, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Частинами 3,4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні не доведено.

Крім того, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, та приймаючи до уваги відсутність відзиву відповідача ОСОБА_1 за пред`явленим до нього позовом, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із вимогами ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Необхідно зазначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження витрат, понесених позивачкою ОСОБА_1 при зверненні до суду оплати судового збору та витрат на правову допомогу, до матеріалів справи додано платіжну інструкцію 0.0..1 від 04.07.2024 про сплату судового збору в сумі 968,96 грн. (а.с.1); ордер на надання правничої (правової) допомоги від 04.07.2024 року (а.с.13); договір про надання правової допомоги від 01.07.2024 року (а.с.9-12), з якого вбачається, що вартість гонорару за надання правової допомоги за розгляд справи в суді першої інстанції клієнт сплачує в розмірі 5000 грн. (п.3.1 Договору).

Проте, суд вважає, що позивачкою не доведено належним чином факту понесення нею витрат на правничу допомогу, оскільки до матеріалів справи не додано акту виконаних робіт (наданих послуг), підписаного сторонами та доказів на підтвердження отримання адвокатом Герасимчук О.О. від позивачки ОСОБА_1 гонорару (винагороди) за надання правової допомоги у сумі 5000,00 грн., адже відповідно до пункту 3.1 договору про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року за надання правової допомоги гонорар сплачується авансом в безготівковій формі на розрахунковий або картковий рахунок Адвоката.

А відтак, витрати позивача на правничу допомогу не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи необхідних документів, що підтверджують понесення таких витрат, а тому у задоволенні стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правничу допомогу необхідно відмовити через недоведеність.

За таких обставин суд вважає, що вимога позивачки ОСОБА_1 про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 968,96 гривень, які понесені позивачкою при пред`явленні нею позову до суду, згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 04.07.2024 року, яка є в матеріалах справи (а.с.1).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.9, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 16 січня 2016 року виконавчим комітетом Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом № 01.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки ОСОБА_1 залишити без змін « ОСОБА_5 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Міжгірським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО