ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року

Справа № 694/1172/17
Провадження № 22-ц/821/1226/24
Категорія: 310030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Новікова О. М., Сіренка Ю. В.,

секретаря Ярошенка Б. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бабіч Тетяни Григорівни на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, у складі судді Гончаренко Т. В.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Крупичполе, Ічнянського району Чернігівської області. Його мати не перебувала у шлюбі на час його народження, однак мала певні стосунки з відповідачем ОСОБА_3 . Подружніх відносин у них не склалось, оскільки відповідач перебував у шлюбі та мав дітей у Ісламській Республіці ОСОБА_4 .

Мати позивача здійснила реєстрацію його народження відповідно до ст. 55 КпШС України.

Тривалий час позивач не знав хто насправді є його батьком, про вказані обставини йому стало відомо лише у 2016 році.

Після спілкування з відповідачем вони вирішили налагодити зв`язок батька та сина, як у моральному аспекті, так і у правовому. На час перебування на території України відповідач проживає з позивачем.

Враховуючи наведене, позивач просив суд: визнати громадянина Ісламської республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; виключити відомості про ОСОБА_6 як батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису про його народження; зазначити в актовому записі про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьком громадянина Ісламської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та по батькові - ОСОБА_7 ; прізвище ОСОБА_8 в актовому записі про народження - залишити без змін.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2017 року заявлені вимоги задоволені.

Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженця Ламерд, громадянина ОСОБА_9 , батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уроженця с. Крупичполе, Ічнянського району, Чернігівської області.

Виключено запис про ОСОБА_6 як батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з актового запису про народження № 7 від 24.04.1989 року, вчиненого Крупичпольською сільською радою, Ічнянського району, Чернігівської області.

Внесено зміни до актового запису № 7 від 24.04.1989 року, вчиненого Крупичпольською сільською радою, Ічнянського району, Чернігівської області, про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказавши батьком ОСОБА_10 , громадянина Ісламської Республіки ОСОБА_4 ; змінивши по батькові в актовому записі про народження з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_7 ». Прізвище ОСОБА_8 в актовому записі про народження залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки запис про батька позивача у свідоцтві про народження останнього здійснено зі слів його матері в порядку ст. 55 КпШС, що на даний час відповідає ст. 135 СК України, а відповідач визнає себе батьком позивача, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача знайшли об`єктивне підтвердження та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвоката Бабіч Т. Г. зазначає, що оскаржуване судове рішення ухвалене на підставі припущень, не грунтується на належних і допустимих доказах, винесене з грубим порушенням норм процесуального права.

Просила апеляційний суд, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що скаржник ОСОБА_1 є матір`ю позивача, яка під час реєстрації народження свого сина ОСОБА_12 вказала батька ОСОБА_6 . Запис вчинено на підставі ч. 2 ст. 55 КпШС, чинного на дату народження позивача - 26 березня 1989 року. 01 травня 2024 року ОСОБА_1 отримала сповіщення про те, що її син ОСОБА_2 зник безвісти 28.04.2024 в н.п. Новоселівське Луганської області, захищаючи суверенітет та незалежність України. З метою оформлення документів та отримання належних виплат ОСОБА_1 звернулася до ТЦК, де була повідомлена про необхідність надання інформації стосовно батька її сина. Звернувшись до відділу РАГС та отримавши витяг про реєстрацію народження сина ОСОБА_1 дізналася, що актовий запис про батька її сина змінено на підставі оскаржуваного судового рішення.

Наголошує на тому, що судове рішення, що оскаржується, прийняте на підставі твердження позивача про те, що відповідач є його батьком, та згодою відповідача з цим твердженням, проте суд першої інстанції не долучив до участі у справі матір позивача, яка могла надати суду більш достовірну інформацію щодо своїх особистих стосунків. Також суд не призначив у справі судово-медичну (молекулярно-генетичну) експертизу, чим допустив неповноту судового рішення та фактично ухвалив рішення на підставі припущень. Мати позивача ОСОБА_1 стверджує, що ніколи не була знайома з ОСОБА_3 , громадянином Ісламської Республіки ОСОБА_4 . Фактично суд прийняв рішення щодо прав та інтересів ОСОБА_1 .

Звертає увагу на загальні процесуальні порушення, допущені судом під час винесення оскаржуваного рішення. Підсудність справи визначена на підставі договору оренди житла, нібито укладеного відповідачем в м. Звенигородка, незважаючи на відповідь місцевої влади про відсутність інформації про реєстрацію чи проживання відповідача в м. Звенигородка. Справа розглянута за відсутності сторін, за участі адвокатів ОСОБА_13 та адвоката Євдокимова Д. Є. З невідомих причин суд першої інстанції не викликав відповідача для особистої участі в судовому засіданні, що дало б змогу перевірити, чи дійсно громадянин Ісламської Республіки ОСОБА_4 перебуває на території України, укладає договори оренди житла та договори на правову допомогу українською мовою.

Фактичні обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції

Відповідно до копії свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_2 , батьками якого у свідоцтві про народження записані: ОСОБА_6 та ОСОБА_14 /а.с. 6/.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Крупичполе, Ічнянського району, Чернігівської області, в графі відомості про батька вказано ОСОБА_6 , а саме дані відомості записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України /а.с. 16/.

У відповідності до договору оренди житла від 05.08.2017 ОСОБА_3 орендував будинок у ОСОБА_15 , що розташований за адресою АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців /а.с. 4-5/.

Поясненями ОСОБА_3 від 09.10.2017 у справі № 694/1172/17, останній визнав себе біологічним батьком ОСОБА_2 , про що йому стало відомо від матері ОСОБА_2 /а.с. 15/.

Відповідно до Сповіщення сім`ї від 01.05.2024 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що її син ОСОБА_2 зник безвісти 28.04.2024 в н.п. Новоселівське Луганської області захищаючи суверенітет та незалежність України /а.с. 43/.

У відповідності до витягу з реєстру скаржник ОСОБА_1 змінила прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_16 » у зв`язку з шлюбом /а.с. 60-61/.

З реєстру нерухомого майна вбачається, що відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 /а.с. 77/

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Бабіч Т. Г., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 351/592/18 вказано, що на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, яка не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц.

ОСОБА_2 на момент звернення до суду з позовом у цій справі, просив визнати громадянина Ісламської республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , своїм батьком, проте свою матір до участі в справі не долучив, що й не було зроблено судом першої інстанції.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв судове рішення, яке стосується прав, інтересів та обовязків, та такий зв`язок матері та сина є очевидним та безумовним. Тому ОСОБА_1 має право на оскарження даного рішення, оскільки вирішення даної справи безпосередньо впливає на її права.

Сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі №520/1185/16-ц).

В силу ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоровя про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

В порядку ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Положення ч. 1 ст. 135 СК України відповідають положенням ч. 2 ст. 55 КпШС України.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути предявлений матірю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , його матірю є ОСОБА_14 , а батьком записаний ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.04.1989, про шо в Книзі реєстрації записів актів цивільного стану про народження було зроблено актовий запис № 7.

За даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, який був наданий суду в якості письмових пояснень від 09.10.2017, реєстрація народження була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відомості про батька дитини внесені на підставі заяви матері ОСОБА_14 .

Суд першої інстанції при розгляді справи не надав оцінки доказів щодо походження ОСОБА_2 від громадянина ОСОБА_3 , а саме не залучивши до участі у справі матір позивача, яка могла б підтвердити або спростувати даний факт, не провів судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи в справі, та прийняв рішення за не встановлених обставин зі слів учасників процесу, яких в судовому засідання також не було та безпоседньої участі в ньому вони не брали. Відповідач в судове засідання не з`явився, обмежившись письмовими поясненнями, які були надані суду першої інстанції через представника адвоката Євдокимова Д. Є. Позивач також до суду першої інстанції не з`явився, обмежившись присутністю свого представника адвоката Токар О. М.

Тому з висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з`ясувавши дійсні обставини справи, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України 2004 року, згідно з яким жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Суд апеляційної інстанції встановив, що жодних доказів, на підтвердження своїх доводів щодо того що відповідач в справі є батьком ОСОБА_2 позивач не надав.

Колегія суддів бере до уваги, що згідно з Сповіщенням сім`ї від 01.05.2024, яке отримала мати позивача ОСОБА_1 , щодо того, що її син ОСОБА_2 28.04.2024 зник безвісти в н.п. Новоселінське Луганської області захищаючи суверенітет та незалежність України, та з метою оформлення документів та отримання належних виплат ОСОБА_1 звернулася до ТЦК, де була повідомлена про необхідність надання інформації стосовно батька її сина. Звернувшись до відділу РАГС та отримавши витяг про реєстрацію народження сина ОСОБА_1 , дізналася, що актовий запис про батька її сина змінено на підставі оскаржуваного судового рішення, що призвело до порушення прав ОСОБА_1 , а саме для отримання нею належних виплат та оформлення відповіних документів, з підстави безвісти зниклого сина.

Колегія суддів звертає увагу на допущене судом першої інстанції неповне з`ясування обставин справи, оскільки факт встановлення батьківства за заявою матері позивача був відомий позвачу та підтверджений наявними у справі доказами, проте суд в порушення вимог ч. 3 ст. 53 ЦПК України не залучив її до участі в справі в якості третьої особи.

Водночас суд в порядку ст. ст. 10, 11 ЦПК України, хоча і обмежений принципами змагальності і диспозитивності, зобов`язаний сприяти повному і всебічному з`ясуванню обставин справи. Тобто суд задовольняючи вимоги про внесення змін до актового запису, мав вжити заходів щодо встановлення істини у справі.

Згідно до ч. 1, п. п. 1, 2, 3 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; недоведеність висновків суду обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, так як в ході розгляду справи апеляційним судом було встановлено неповне з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Тому, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бабіч Тетяни Григорівни задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

Ю. В. Сіренко