Справа № 333/6181/24
Провадження № 2/333/2391/24
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря Гудіна І.В., представника позивача: адвоката Трачук Наталії Іванівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль Opel vectra» 2006 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ТИП ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ЗАГАЛЬНИЙ СЕДАН-В, модель VECTRAномер шассі (кузова, рами) НОМЕР_2 колір чорний.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_3 , актовий запис № 960, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . Заповіту батько не складав, його спадкоємцями першої черги за законом є він, його син та дружина, ОСОБА_2 , яка відмовилася від прийняття спадщини на його користь. На підставі заяви позивача приватним нотаріусом Хамула Н.Г. було заведено спадкову справу. Постановою від 25 травня 2022 року нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом так як право власності на автомобіль зареєстровано за АТ КБ «Приватбанк», таким чином, він є спадкоємцем померлого за законом, а значить його правонаступник за договором лізингу, оскільки на час смерті батька автомобіль «Opel vectra» 2006 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ТИП ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ЗАГАЛЬНИЙ СЕДАН-В, модель VECTRA номер шассі (кузова, рами) НОМЕР_2 колір чорний, який він придбав у лізинг на підставі договору фінансового лізингу ZPH0A!0000502 від 30.07.2019 року, що за ним не було зареєстровано. У зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на автомобіль у порядку спадкування за законом. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2023 року його позов було залишено без задоволення, оскільки спірний автомобіль є власністю АТ КБ «Приватбанк», перебував у користуванні спадкодавця за договором фінансового лізингу. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заміни лізингоодержувача у договорі фінансового лізингу і внесення всіх передбачених умовами договору обов`язкових платежів. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавець на час смерті, не набув право власності на спірний автомобіль за договором лізингу, строк сплати останнього платежу за яким визначено 28.07.2022. року. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту належного виконання лізингоодержувачем умов договору лізингу і повної сплати лізингових платежів. Постановою Апеляційного суду від 21.12.2023 року визнано, що вказаний висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим оскільки, 30.07.2019 між Акціонерним товариством «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір фінансового лізингу № ZPH0А!00000502, згідно умов якого предметом лізингу є автомобіль марки «Opel vectra», 2006 року випуску, за умовами договору лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний лізингоодержувачем транспортний засіб і надати лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування. Предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом всього строку дії договору. Погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати лізингових платежів відповідно до графіку. Строк лізингу 36 місяців, винагорода за користування предметом лізингу становить 24,9% річних від суми залишку невідшкодованої вартості предмету лізингу. Вартість предмета лізингу становить 190 000 грн., відсотки за користування предметом лізингу 59115,87 грн., строк внесення останнього лізингового платежу 28.07.2022 року. Пунктом 11.2 договору визначено, що сторони дійшли згоди про те, що протягом 10 робочих днів з дня закінчення строку лізингу, передбаченого договором, при обов`язкових умовах сплати лізингоодержувачем в повному обсязі заборгованості, можливих штрафних санкцій та відшкодування витрат, збитків лоізингодавцю, та при обов`язковій відсутності відмови лізингодавця від договору (розірвання договору) відповідно до умов договору та чинного законодавства, лізингодавець зобов`язаний підписати акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на предмет лізингу переходить від лізингодавця до лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печаткою лізингодавця акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, але не раніше ніж через один рік починаючи з дати підписання сторонами акту. Лізингоодержувач помер до закінчення договору лізингу, спадкоємцями першої черги є син спадкодавця та дружина, яка відмовилась від прийняття спадщини на користь свого сина, ОСОБА_1 . Тому позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 07.03.2024 року позова прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 07.03.2024 року клопотання представника позивача адвоката Трачук Н.І. задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Хамули Н.Г. належним чином засвідчену копію спадкової справи що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та у відповідача, АТ КБ «Приватбанк» (, 01001 м.Київ, вул. Грушевського, 1д) акт звіряння взаєморозрахунків за договором лізингу від 30.07.2019 року№ ZPH0А!00000502 , який було укладено між Акціонерним товариством «Приватбанк» та ОСОБА_3 .

Позивач та його представник, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача.

Відповідачі, будучі своєчасно та належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, на виконання ухвали суду надано довідку про відсутність у позивача заборгованості за договором лізингу від 30.07.2019 року № ZPH0А!00000502 , який було укладено між Акціонерним товариством «Приватбанк» та ОСОБА_3 , акт звіряння розрахунків до суду не надано

Оскільки учасники справи, повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

30.07.2019 року між Акціонерним товариством «Приватбанк» та ОСОБА_3 , укладено договір фінансового лізингу № ZPH0А!00000502, згідно умов якого предметом лізингу є автомобіль марки Opel vectra» 2006 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ТИП ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ЗАГАЛЬНИЙ СЕДАН-В, модель VECTRAномер шассі (кузова, рами)Y6D0ZCFW0L0ZCFколір чорний .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , актовий запис № 960, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Спадкоємцями першої черги за законом померлого ОСОБА_4 є його син, ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , яка відмовилась від прийняття спадщини на користь свого сина, позивача по справі, зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , копія якої надана до суду приватним нотаріусом ЗМНО Хамула Н.Г.

Постановою від 25 травня 2022 року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на автомобіль зареєстровано за АТ КБ «Приватбанк».

Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами частин першої, другої статті 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов`язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу. Якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду із позовом, позивач на власний розсуд обирає відповідний спосіб захисту.

Обравши способом захисту права подання позову про визнання права власності в порядку спадкування, позивач в силу статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності, як правонаступником його батька за договором фінансового лізингу № ZPH0А!00000502 від 30.07.2019 року, оскільки спадкодавець помер до закінчення терміну дії зазначеного договору, а позивач здійснив доплату у межах укладеного договору, про що свідчить розрахунок заборгованості, наданий АТ КБ «ПриваБанк», відповідно до якого заборгованість за договором погашено, а значить набув право власності на спірний автомобіль.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, така правова позиція Викладена у Постанові Великої Палати від 22 травня 2024 року по справі № 206/4841/20 провадження № 14-55цс22.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Згідно позовної заяви позивачем було зазначено, що ним понесено судові витрати на правничу допомогу з розрахунку 2000 грн за годину роботи адвоката у судовому процесі та складання процесуальних документів, станом на теперішній час адвокатом витрачено 3 год на ознайомлення з документами , підготовку заяв, позовної заяви до суду, за що сплачено 6000,00 грн та досягнута домовленість, що у 1 год роботи адвоката оцінена у 2000грн. (договір від 22.02.2024 року). Адвокат не приймала участь у судових засіданнях, а значить стягненню з відповідача підлягають лише витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн та судовий збір у розмірі 1777 грн.

Витрати на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, та те, що позивач вимушений був звернутися до суду через відмову АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні заяви про підписання акту звірки взаєморозрахунку та заміну сторони у договорі лізингу, у зв`язку зі смертю батька позивача, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_4 ) право власності на автомобіль «Opel vectra» 2006 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ТИП ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ ЗАГАЛЬНИЙ СЕДАН-В, модель VECTRA номер шассі (кузова, рами) НОМЕР_2 колір чорний.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» (, 01001 м.Київ, вул. Грушевського, 1д) на користь позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі 7777 грн. (сім тисяч сімсот сімдесят сім гривень), що складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. та судовий збір у розмірі 1777 грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Ю.Р. Піх