Провадження № 2/537/1145/2024
Справа № 537/3250/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2024 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука у складі:

головуючого судді Мурашової Н.В.,

за участі секретаря Дьяченко В.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Басая М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

у с т а н о в и в:

19 червня 2024 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 , поданий його представником адвокатом Басаєм М.М., до ОСОБА_2 , в якому просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення матеріальну шкоду в сумі 3899,10 грн. та моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.12.2018 року у справі 537/5318/18 ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України, із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці. Вироком установлено, що ОСОБА_2 повторно відкрито викрав у ОСОБА_1 мобільний телефон вартістю 2699,10 грн. та грошові кошти в сумі 1200,00 грн., тому його дії кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України. Таким чином ОСОБА_2 своїми протиправними діями спричинив ОСОБА_1 матеріальну шкоду на суму 3899,10 грн., яку не відшкодував добровільно. Також вказано, що вчиненим ОСОБА_2 кримінальним правопорушенням ОСОБА_1 було завдано і моральну шкоду, що полягала у заподіянні душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, яку потерпілий оцінив в 50000,00 грн. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 24.06.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити з наведених в ньому підстав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою про явку в судове засідання. 15 липня 2024 року надав відзив на позов, з якого вбачається, що покарання він відбув в місцях позбавлення волі, щиро розкаявся. Позов визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього матеріальної шкоди. Проте у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем не має можливості сплатити потерпілому моральну шкоду.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його уповноваженого представника, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом установлено, що вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 10 грудня 2018 року у справі 537/5318/18 ОСОБА_2 визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України, із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці. Установлено, що ОСОБА_2 повторно відкрито викрав у ОСОБА_1 мобільний телефон «Хайвей 2017» імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартістю 2699,10 грн. та грошові кошти в сумі 1200,00 грн., тому його дії кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України. Вартість мобільного телефону визначена згідно з висновком товарознавчої експертизи №3194 від 23.08.2018 року. Таким чином ОСОБА_2 своїми протиправними діями спричинив ОСОБА_1 матеріальну шкоду на суму 3899,10 грн., яку не відшкодував добровільно.

Вирок суду набрав законної сили 10.01.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. (ч.6 ст.82 ЦПК України).

Потерпілий ОСОБА_1 не подавав цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні, тому вироком суду він і не вирішувався.

В добровільному порядку шкода, спричинена кримінальним правопорушенням, відповідачем ОСОБА_2 не відшкодована, що він визнав у поданому відзиві.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

У ст. 1193 ЦК України установлено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на викладене, з відповідача ОСОБА_2 , який вироком суду визнаний винуватим у вчиненні повторно відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_1 загальною вартістю 3899,10 грн, слід стягнути на користь останнього заподіяну злочином матеріальну шкоду.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, ч.1 ст.1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд вважає, що діями відповідача ОСОБА_2 , що виразилися у відкритому викраденні належного позивачу майна та грошових коштів заподіяна моральна шкода позивачу ОСОБА_1 . Суд вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, виходить з меж пред`явлених позовних вимог, враховує психоемоційний стан позивача та його переживання, перенесений ним емоційний стрес, очевидно викликані внаслідок вчинення щодо нього кримінального правопорушення. Разом з тим, суд враховує, що в ході злочину до потерпілого ОСОБА_1 не застосовувалося фізичне насильство, тілесні ушкодження не заподіяні. Суд враховує і віктимну поведінку самого потерпілого, який о 05 год. ранку 07.07.2018 року у м. Кременчуці біля автовокзалу сам запропонував малознайомим особам разом вжити алкогольні напої, і після чого під час вживання яких у ОСОБА_2 й виник умисел вчинити повторно відкрите викрадення чужого майна. А тому суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на корить позивача компенсації моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Визначений розмір є достатнім, співмірним із завданою шкодою та не призведе до безпідставного збагачення позивача за рахунок відповідача.

На підставі положень статтей 141, 142 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 4-19, 76, 81, 82, 141, 264, 265, 279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну злочином матеріальну шкоду в розмірі 3899 (три тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 10 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 05.01.2018 року органом 5317, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт № НОМЕР_6 , виданий 25.03.2016 року органом 5320, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 15.10.2024 року.

Суддя Мурашова Н.В.