1Справа № 335/5970/24 2-о/335/233/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Апаллонової Ю.В.

присяжних - Безсонової С.В., Філатова О.Г,

за участю секретаря Шевченко К.В.,

заявника - ОСОБА_1

заінтересованих осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району, ОСОБА_3 ,Олександровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про усиновлення повнолітньої особи,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про усиновлення повнолітньої особи заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району, ОСОБА_3 ,Олександровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 послався на таке. 07.12.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб. ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження. З 2002 року він виховує ОСОБА_2 як рідного, а він вважає його батьком. Між нами склалися теплі сімейні відносини, а тому вважаю, що усиновлення ОСОБА_2 відповідатиме його та найкращим інтересам. Біологічний батько ОСОБА_2 не приймав активної участі у вихованні та не надавав фінансової допомоги, не цікавився його життям, та наразі вже тривалий час перебуває за межами території України, а саме на території Росії (інші дані про нього відсутні, докази також). ОСОБА_2 був позбавлений піклування зі сторони рідного батька. Заявник вказав, що він раніше проходив військову службу про що свідчить воєнний квиток НОМЕР_1 виданий ІНФОРМАЦІЯ_6. 01.06.1995р.Наразі є інвалідом ІІІ групи, у зв`язку з чим було звільнено від проходження військової служби. Оскільки раніше перебував на військовій службі і часу для вирішення питання щодо усиновлення ОСОБА_4 не мав. У зв`язку з вищевикладеним, просив суд задовольнити заяву про усиновлення повнолітнього ОСОБА_2 , для надання можливості у майбутньому залишити спадщину ОСОБА_2 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.06.2024 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 свою заяву підтримав. Пояснив, що звернувся до суду із заявою про усиновлення оскільки має певне майно, яке бажає залишити усиновлюваному, а тому бажає, щоб фактичні сімейні відносини між ним та усиновлюваним знайшли юридичне підтвердження. Зазначив, що не бажає складати заповіт або договір дарування на ОСОБА_2 , а бажає щоб ОСОБА_2 був його спадкоємцем за законом. Вказав, що він має іншу дитину, дочку яка є повнолітньою і перебуває у Польщі. Вказав, що виховував ОСОБА_2 з дитинства з його віку один рік як сина, оскільки біологічний батько участі у вихованні не брав. Зазначив також, що він є військовим, не звільнений зі служби, проте у зв`язку із хворобою перебуває вдома і у разі, якщо буде потреба знов може бути призваний. Також зазначив, що зараз воєнний стан і існує загроза життю кожного з них, та метою усиновлення ОСОБА_2 який має вік 29 років є бажання залишити ОСОБА_2 усе майно у спадщину за законом.

ОСОБА_3 , матір усиновлюваної особи, заяву підтримала. Пояснила, що після розлучення з колишнім чоловіком, ОСОБА_1 виховував ОСОБА_2 з дитинства як сина. Біологічний батько сином не цікавився, аліменти з біологічного батька вона не стягувала, батьківських прав ОСОБА_5 не позбавлений, перебуває десь у Російській Федерації, останній раз бачилися, коли ОСОБА_2 було роки чотири, з ним спілкується у соціальних мережах.

Всиновлюваний ОСОБА_2 не заперечував проти його усиновлення заявником, оскільки вважає ОСОБА_1 своїм батьком.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що була сусідкою родини заявника у м.Пологи, вони дружили. Підтвердила, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є родиною. У ОСОБА_2 є інший батько, однак його свідок не бачила. Знає ОСОБА_2 з 6 років і за цей період батька ОСОБА_2 вона не бачила. Вказала, що ОСОБА_1 ставиться до ОСОБА_2 як до сина, виховував його.

Інші свідки у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином. Заявник у судовому засіданні не наполягав на їх повторному виклику і просив допитати лише свідка ОСОБА_6 .

Олександрівський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслав заяву про розгляд справи без участі його представника.

Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському районунадіслав заяву про розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідка та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини.

Як свідчать надані заявником докази, дійсно, ОСОБА_1 з 2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 07.12.2002, виданим Відділом РАГС м. Пологи Запорізької області.

До цього ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 18.01.1995 року , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Пологівського району.

У вказаному шлюбі у ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина - ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 18.01.1995, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Пологівського району.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано 26.09.2001 року, актовий запис №148, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 видане 06.12.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Пологівського району Запорізької області.

За період спільного проживання відносини між ОСОБА_1 та усиновлюваною особою склалися відносини, притаманні відносинам між батьком та сином. Вказані обставини не оспорювались всіма учасниками справи і тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню.

15.02.2011 року ОСОБА_8 прийняв рішення змінити власне прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_5 від 15.02.2011 року видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області.

ОСОБА_2 перебуває на військовій службі та безпосередньо приймає участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України з 24.02.2022 року, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_6 від 23.03.2024 року, є учасником бойових дій.

ОСОБА_1 згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_7 від 22.04.2023 року має військове звання старший сержант придатний до проходження військової служби за станом здоров`я. ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_8 від 11.07.2023 року виданого ІНФОРМАЦІЯ_5 має статус учасника бойових дій.

Згідно копії військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 має запис від 02.02.2022 року ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний придатним до в/сп за гр.ІІ Наказ 402. Відомостей про зняття або виключення з військового обліку військовий квиток ОСОБА_1 не містить. У графі проходження військової служби останній запис в/ч НОМЕР_6 НОМЕР_9 водій електрик, дата зарахування 14.03.2023 №73. Містяться відомості у графі про облік у запасі 1 НПО рядовий.

ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи загального захворювання терміном до 01.05.2025 року, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №823648 від 25.04.2024 року.

При цьому долучена до матеріалів справи довідка №15 голови квартального комітету № 23 м.Пологи, про те, що ОСОБА_3 мешкає в АДРЕСА_1 і має склад родини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 -син та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 -дочка, не містить відомості про дату її видачі, а тому з вказаного документу не можливо встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України), а відтак, цю довідку суд визнає недостовірним доказом.

Окрім того, вказана довідка не містить відомостей щодо проживання заявника ОСОБА_1 за вказаною адресою спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_11 . Також з копії паспорта заявника встановлено, що з 12.12.1990 року ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_2 , тобто за іншою адресою, аніж ОСОБА_3 та ОСОБА_12 .

З огляду на вказані обставини, а також наявність дружніх зв`язків між заявником, заінтересованою особою і свідком ОСОБА_6 , суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_6 , і лише показів цього свідка суд вважає недостатнім для встановлення обставин, які підлягають встановленню у даній справі.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, а також пояснення учасників, суд не знаходить підстав для задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно ч. 6 ст. 311 ЦПК України встановлено, що заява про усиновлення повнолітньої особи повинна містити відомості, зазначені у частині першій цієї статті, а також дані про відсутність матері, батька або позбавлення піклування. До заяви мають бути додані документи, зазначені у пункті 1 частини другої цієї статті, а також згода особи на усиновлення.

Згідно пункту 1 частини другої цієї статті до заяви про усиновлення дитини за наявності мають бути додані копія свідоцтва про шлюб, а також письмова згода на це другого з подружжя, засвідчена нотаріально, - при усиновленні дитини одним із подружжя.

Відповідно до ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 208 СК України у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення повнолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров`я, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, у зв`язку із включенням у СК України правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випадку суд при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини.

Отже Сімейний Кодекс України зазначає, про можливість усиновлення повнолітньої особи лише у виняткових випадках, зокрема, якщо вона не має матері або батька чи, будучи дитиною ( до досягнення повноліття), була позбавлена їхнього піклування. Однак усиновлення повнолітніх осіб слід визнати не як правило, а як виняток.

Отже, усиновлення повнолітньої особи допускається за наявності двох юридичних фактів:1)відсутності в усиновлюваної особи батька, матері або позбавлення такої особи їхнього піклування;2)наявність виключної обставини чи їх сукупності, які свідчать про те, що відхід від загальних правил щодо усиновлення не буде суперечити моральним засадам суспільства, буде відповідати інтересам всіх заінтересованих осіб, і що в інший спосіб захистити їх інтереси є неможливим.

При цьому, як свідчить наведена вище цитата з постанови Пленуму Верховного суду України № від 30.03.2007, вживане у ч. 2 ст. 208 СК України словосполучення «особа, яка не має батька, матері» розтлумачене судом як «особа - сирота».

Відповідно до абз. 7, 8 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина-сирота - це дитина, в якої померли чи загинули батьки, а діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.

Однак ОСОБА_2 вказаним ознакам не відповідає, оскільки має матір - ОСОБА_13 , яка протягом всього його життя надавала і надає відповідне піклування.Той факт, що місце проживання біологічного батька невідомо не потягнуло набуття дитиною статусу сироти.

Крім того, суду не було надано жодного доказу на підтвердження того, чи дійсно ОСОБА_5 не утримував свого сина і не брав участь у його вихованні, і взагалі неналежним чином ставився до сина. Відповідні пояснення ОСОБА_3 нічим не підтверджені. Зокрема, вона не надала відповіді на запитання суду про те, чому, якщо ОСОБА_5 не виконував свої батьківські обов`язки, не вирішувалось питання про стягнення з нього аліментів, про позбавлення батьківських прав, тощо. Самий же факт розірвання шлюбу між батьками не обов`язково свідчить про розірвання відносин між батьком та дитиною.

Тим більше суд враховує, що біологічний батько ОСОБА_2 - ОСОБА_5 є відомим, зі свідоцтва про народження ОСОБА_14 встановлено, що біологічний батько є громадянином України, відсутні відомості про визнання батька безвісно відсутнім, померлим, недієздатним, позбавленим батьківським прав щодо ОСОБА_2 , а тому ОСОБА_5 має право як батько заперечувати проти усиновлення дитини, проте до участі у справі він притягнутий заявником не був, письмова нотаріальна згода від ОСОБА_5 на усиновлення ОСОБА_2 ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутня, а оскільки ОСОБА_5 не позбавлений батьківських прав, тому має право користуватися всіма правами, передбаченим СК України, а доводи заявника щодо того, що це питання біологічного батька не цікавить і він не буде оскаржувати рішення суду не свідчить про можливість вирішення цього питання без участі біологічного батька.

Суд не погоджується і з ствердженням заявника про те, що ОСОБА_2 слід вважати особою, позбавленої батьківського піклування, оскільки судом не встановлено обставин, які відповідали наведеному вище поняттю дитини, позбавленої батьківського піклування.

Не встановлено судом й жодної виключної обставини, яка вказувала б на те, що усиновлення повнолітнього ОСОБА_2 є єдино можливим способом захисту його прав та законних інтересів у сімейних відносинах між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Так, жоден з учасників справи не надав переконливих пояснень щодо того, чому питання про усиновлення стало для них актуальним, лише коли ОСОБА_2 виповнилось повних 29 років, і з яких причин вони не опікувались цим питанням до досягнення ОСОБА_14 повноліття, чи були перешкоди для цього. Єдине, на що заявник посилався, - це воєнний стан і загроза життю кожного з них, та бажання шляхом усиновлення врегулювати майнові відносини у сім`ї, заклавши правову основу для успадкування ОСОБА_2 майна ОСОБА_1 за законом. При цьому ОСОБА_1 не надав переконливих пояснень про те, які існують перешкоди для складання заповіту на користь ОСОБА_1 або відчуження на його користь того чи іншого майна в договірному порядку шляхом дарування і т.п.

Оцінюючи такі доводи заявника, суд зауважує, що врегулювання майнових, в тому числі спадкових, відносин у сім`ї, не може бути єдиною чи навіть основною метою усиновлення.

Суд констатує, що життєві обставини, в яких ОСОБА_2 народився, досягнув повноліття і продовжує вже доросле життя, не є виключними, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання однією сім`єю з вітчимом, недостатня участь біологічного батька у житті дитини - все це непоодинокі в Україні випадки.

До того ж, навіть без усиновлення ОСОБА_14 отримав від своєї матері та ОСОБА_1 достатнє утримання та виховання, які дозволили йому бути соціально адаптованим, забезпеченим всіх необхідним, в тому числі мати можливість отримувати освіту, професію.

Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт суд зважає, з огляду на наявність у заявника дочки ОСОБА_11 , виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями.

Крім того, відповідно до статті 224 СК України суд, враховує і ті обставини, що заявник та ОСОБА_2 мешкають окремо, можливість їхнього спільного проживання судом не встановлена, стан здоров`я заявника - інвалід 3 групи, сімейний стан, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Воєнний стан як такий також не може бути підставою для усиновлення повнолітньої особи, оскільки воно жодним чином не вплине на безпекову ситуацію ані щодо заявника, ані щодо ОСОБА_2 .

Посилання заявника на те, що він з самого дитинства займався вихованням ОСОБА_2 та бажає бути юридично визнаним батьком для залишення спадщини, не може бути єдиною підставою для усиновлення повнолітнього, оскільки така обставина не є винятковою та існувала до досягнення ОСОБА_14 повноліття.

Під час розгляду справи, не встановлено виняткових випадків для усиновлення ОСОБА_1 повнолітнього ОСОБА_2 та заявником не доведено доцільності такого усиновлення, що відповідало б інтересам вказаних осіб.

Таким чином, не було доведено необхідності усиновлення та неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити, зокрема складення заповіту, оскільки заявник метою усиновлення ставить саме спадкування ОСОБА_2 його майна. А проявляти турботу та надавати допомогу один одному сторони можуть і без юридичного оформлення родинного зв`язку, а зазначені заявником правові зв`язки оформлюються іншим чином - заповітом, встановленням догляду, договором дарування тощо. Підстав саме для усиновлення повнолітнього, заявником не названо.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки учасники справи не довели наявність обставин, що в силу ч. 2 ст. 208 СК України, можуть бути підставами для ухвалення судом рішення про усиновлення повнолітньої особи, - у задоволенні заяви слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 7, 18, 208 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 81, 82, 84, 263-265, 313, 314 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району, ОСОБА_3 ,Олександровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про усиновлення повнолітньої особи, - відмовити.

Повний текст рішення буде складений протягом п`яти днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з вручення копії рішення.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 07.10.2024 року. Повне рішення складено протягом п`яти днів (з урахуванням перебування судді у нарадчій кімнати у кримінальній справі №335/8047/23 з 10.10.2024 по 15.10.2024 року) - 15.10.2024 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова

Присяжний С.В. Безсонова

Присяжний О.Г. Філатов