Провадження № 522/7283/24
УХВАЛА

09 жовтня 2024 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Ю.В., розглянувши заяву, подану представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокатом Дігуляр Василем Васильовичем про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Груєва Олександра Валеріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подана в їх інтересах представником - адвокатом Дігуляр В.В., до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Груєва Олександра Валеріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна про витребування майна з чужого незаконного володіння.

За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Чорнусі Ю.В.

Одночасно з позовною заявою представник позивачів - адвокатом Дігуляр В.В. подав заву про забезпечення позову, а саме: накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

У заяві представник позивача посилається на те, що квартира вибула з володіння без добровільної згоди та поза волею позивачів в результаті неправомірних дій відповідачів, та за участю третіх осіб. Зокрема, вперше позивачів позбавлено власності 11.04.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Довіра та гарантія», яким надано дублікат договору іпотеки № 3396 від 04.09.2007, серія та номер: 393, що стало підставою для внесення запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51950346 від 11.04.2020, державним нотаріусом Кременецької державної нотаріальної контори Остапчуком Віталієм Петровичем за власником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та гарантія».

Вдруге позивачів позбавлено права власності 05.06.2020, на підставі договору-купівлі продажу, серія та номер 1201 від 05.06.2020, на підставі чого внесено запис про реєстрацію права за відповідачем - ОСОБА_3 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2021 у справі № 522/9867/20 визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05.06.2020 Втретє квартиру відчужено на підставі договору 2099 від 15.05.2024.

Відповідач, укладаючи третю угоду купівлі - продажу квартири, надав приватному нотаріусу на підтвердження права власності договір купівлі-продажу, який визнано недійсним від 26.11.2021 у справі № 522/9867/20. Рішення у справі не оскаржувалось, набуло чинності, відповідачі позов визнали.

У зв`язку з тим, що відповідачами вже тричі квартиру відчужено та позивачі не в змозі здійснювати контроль за власною квартирою з тих підстав, що перебувають в зоні бойових дій на військовій службі, тому є підстави вважати, що у відповідачів існує намір та можливість в черговий раз здійснити відчуження квартири з метою реального отримання грошових коштів вже від добросовісного набувача. Таким чином, позивачі звертаються до суду із заявою про забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали позовної заяви у межах вирішення зазначеної заяви позивача, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14 червня 2021 у справі № 308/8567/20, згідно якої системне тлумачення частини першої статті 153, частини тринадцятої статті 158, частини першої статті 187 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що:

законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі;

для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно;

першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті;

у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову;

у разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову,

Отже, заява про забезпечення позову, подана представником позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатом Дігуляр В.В. разом з позовною заявою, має бути розглянута не залежно від вирішення питання про відкриття провадження справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.12.2020 за № 756/2609/20 (провадження № 61-11479св20), метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника)».

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 51-52 рішення «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейский суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка ( 980_223 ), п. 53).»

Отже, право на суд включає не тільки можливість особи звернутись до суду за захистом своїх прав, а й можливість у подальшому отримати виконання рішення суду, ухваленого на її користь.

Відповідно до п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже зазначене питання є предметом дослідження суду під час розгляду спору по суті. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 904/1934/23 зазначив, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22.

Суд вважає слушними доводи представника позивачів щодо можливості відчуження квартири відповідачем2 на користь добросовісних набувачів, що у подальшому може призвести до унеможливлення виконання ймовірного рішення суду у випадку задоволення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) визначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано, що конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З огляду на обставини, викладені у матеріалах позовної заяви, суд вбачає, що між сторонами існує реальний спір щодо предмету позову.

Таким чином, оскільки існує вірогідність відчуження на користь інших осіб майна, враховуючи нічим не обмежене право відповідача в будь-який момент розпорядитися майном, зазначеним в заяві про забезпечення позову, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, і це може утруднити або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, суд вважає за можливе вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно.

При цьому, забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру є співмірним із заявленими позовними вимогами та забезпечить збалансованість інтересів сторін, оскільки вжиття такого заходу забезпечення позову не обмежить права володіння і користування майном та лише тимчасово обмежить права щодо розпорядження майном, в той час як вжиття такого заходу забезпечить можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову.

За таких обставин вид забезпечення позову - накладення арешту на спірне майно, є співмірними із заявленими позовними вимогами та відповідає майновому характеру заявлених вимог.

Відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Дослідивши подані позивачем докази, суд не встановив обставин, за яких є обов`язковим застосування зустрічного забезпечення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 149, 150, 151, 153, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву, подану представником ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) - адвокатом Дігуляр Василем Васильовичем, про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ), приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Груєва Олександра Валеріївна (65014, м. Одеса, вул. Польська, буд. 17, тел.: НОМЕР_6 ; а), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна ( АДРЕСА_6 , тел.: НОМЕР_7 ; ІНФОРМАЦІЯ_6 ) про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, до набрання законної сили рішенням у справі № 522/16125/24-Е.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам для негайного виконання, яких стосуються заходи забезпечення позову, і відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Юлія ЧОРНУХА