Справа № 513/946/24
Провадження № 2/513/883/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Миргород В.С.

при секретарі судового засідання Русавській Н.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Вельчеву Н.М. звернулася до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту та визнання права власності у порядку спадкування за законом.

В позовній заяві посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді:

1/53 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 128,7225 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , співвласником якої є ОСОБА_5 , титульним власником, згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 274520, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №850/А-2003 від 22грудня 2003 року, є ОСОБА_4 ;

1/114 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 37,3867 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 60/4, співвласником якої є ОСОБА_5 , титульним власником, згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 089468, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №753/А-03 від 01 грудня 2003 року, є ОСОБА_4 ;

земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,590 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 5, ділянка 11, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 , згідно з Державним актом про право власності на землю серії ІІ-ОД № 014833, виданим Саратською районною державною адміністрацією 12 травня 2004 року.

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері як такий, що проживав разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини та прийняв спадщину після її відкриття.

Окрім позивача, спадкоємцями першої черги за законом, є відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яки є дітьми померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , але які у встановлений закном строк не звертались до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини та не прийняли спадщину.

01 червня 2022 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. заведена спадкова справа № 189/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Однак, постановою державного нотаріуса від 19 липня 2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 , у зв`язку із встановленням розбіжностей у написанні прізвища спадкодавця у свідоцтві про смерть як « ОСОБА_7 » та у паспорті спадкоємця як « ОСОБА_8 », а також через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки з визначенням їх частки.

Враховуючи викладене, позивач просить встановити факт родинних відносин між ним та спадкодавцем, як між сином та матір`ю та визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

Ухвалою суду від 29 серпня 2024 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та розпочато підготовче провадження; відповідачам роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, місце та час розгляду справи. До суду представник позивача направила заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, місце та час розгляду справи. Подали до суду письмові заяви про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали повністю, підтвердили факт того, що дійсно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наслідки ст. 206 ЦПК України їм роз`яснені та зрозумілі.

Третя особа ОСОБА_4 також не з`явився у судове засідання, направив до суду заяву у якій не заперечує проти задоволення позову, справу просив розглянути у його відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.211, ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі сторони, повідомленої про дату, місце та час розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України, у підготовчому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із такого.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «[…] у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зоря Саратського району Одеської області померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 28 грудня 2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису № 624.

Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді:

1/53 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 128,7225 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 23, співвласником якої є ОСОБА_5 , титульним власником, згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА №274520, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №850/А-2003 від 22 грудня 2003 року, є ОСОБА_4 ;

1/114 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 37,3867 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 60/4, співвласником якої є ОСОБА_5 , титульним власником, згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА №089468, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №753/А-03 від 01 грудня 2003 року, є ОСОБА_4 ;

земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,590 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 5, ділянка 11, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 , згідно з Державним актом про право власності на землю серії ІІ-ОД № 014833, виданим Саратською районною державною адміністрацією 12 травня 2004 року на підставі розпорядження голови № 797/А-2003 від 12 грудня 2003 року.

Позивач, як син та спадкоємець першої черги за законом, 01 червня 2022 року звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері та 01 червня 2022 року заведена спадкова справа №189/2022.

Як вбачається з копії спадкової справи № 189/2022, інші спадкоємці відсутні.

19 липня 2024 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. позивачу роз`яснено щодо неможливості вчинення нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом як між сином та матір`ю, через розбіжності в написанні прізвищ спадкодавця в свідоцтві про її смерть як « ОСОБА_7 » та у паспорті спадкоємця як « ОСОБА_8 ».

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесених згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року), суд може встановлювати факти, що мають юридичне значення.

До справ окремого провадження не застосовується вимоги процесуального закону щодо змагальності процесу та меж судового розгляду справи, не діє право на укладення мирової угоди, справа не передається на розгляд третейського суду. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

У п. 2, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_3 , виданого на підставі актового запису № 1231 Калінінським райбюро ЗАГСу м. Горлівка Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Горлівка Калінінського району Донецької області народився « ОСОБА_1 », відомості про батьків: « ОСОБА_9 , ОСОБА_10 » (мовою оригіналу документа).

Згідно з довідкою, виданою Саратською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області 23 липня 2024 року вих. № 366, дійсно ОСОБА_6 , 1934 року народження, на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із нею проживали та вели спільне господарство: син ОСОБА_1 , 1968 року народження; невістка ОСОБА_11 , 1986 року народження.

За даними погосподарської книги Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області за 2016-2020 року за адресою: АДРЕСА_1 проживали: голова домогосподарства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; його дружина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; їх син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; його матір ОСОБА_6 , 1934 року народження.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого на підставі актового запису № 85 Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 в смт Сарата Саратського району Одеської області помер чоловік спадкодавця ОСОБА_12 .

Тобто, дані позивача та спадкоємця різняться в частині даних прізвища, а саме « ОСОБА_8 » « ОСОБА_8 », інші дані співпадають, що є різним перекладом, якого допустився орган при видачі документів.

Документально підтвердити родинні відносини між позивачем та спадкодавцем, як між сином та матір`ю, неможливо.

Позивач звернувся до Саратського відділу реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану №624 від 28грудня 2017 року про смерть ОСОБА_5 , а саме у графу 1 «Прізвище» з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », в задоволенні якої йому було відмовлено з підстав того, що у лікарському свідоцтві про смерть прізвище померлої було зазначене як « ОСОБА_7 » на підставі паспорту померлої та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (сусіди сім`ї ОСОБА_5 ) у своїх письмових поясненнях від 15 жовтня 2024 року підтвердили, що у ОСОБА_5 було троє дітей; ОСОБА_15 , 1967 року народження, ОСОБА_1 та ОСОБА_16 , 1968 року народження. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її чоловік ОСОБА_17 помер десь у 1993 році. ОСОБА_1 виріс у їх селі, закінчив Зорянську школу. Їх сестра ОСОБА_18 вийшла заміж та зараз із сім`єю проживають в іншому будинку у селі. Брат ОСОБА_16 проживає також окремо зі своєю родиною. ОСОБА_1 залишився проживати із своєю матір`ю ОСОБА_19 у батьківському будинку, з дружиною ОСОБА_20 та сином. Як сусіди вони часто зустрічалися. Вони бачили як ОСОБА_21 постійно піклувався про матір, лікував та у подальшому здійснив поховання. Їм достовірно відомо, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлення факту для позивача має юридичне значення, оскільки з ним пов`язане оформлення особистих, майнових прав, а саме отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері.

За встановлених обставин, зважаючи на те, що позивач в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо встановлення факту родинних відносин, а саме, те що він є сином ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому останній вимушений звернутися до суду, оскільки встановлення даних факту для позивача має юридичне значення для оформлення спадщини та іншого шляху для захисту порушеного права не існує.

Таким чином, суд на підставі належних та допустимих доказів, а також враховуючи те, що відповідачі позовні вимоги в цій частині позовних вимог визнали, інші спадкоємці відсутні, приходить до висновку, що вимоги про встановлення факту родинних відносин є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо вимог позивача про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або не прийняти її.

Стаття 1218 Цивільного кодексу України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат».

Згідно зі ст. ч.1 ст.81 та ч. 1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, спадкування.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК.

На момент відкриття спадщини спадкодавець мав право власності на вищезазначену земельну ділянку, а спадкоємець вчасно прийняв спадщину за законом.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 19 липня 2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказане вище спадкове майно через ненадання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Пунктами 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д)застосування інших, передбачених законом, способів. Тобто у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не видавалось, оскільки відсутній право встановлювальний документ на земельну ділянку.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до пункту а), частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 3.1. листа).

Позивачем надано до суду Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №274520, титульним власником якого є ОСОБА_4 , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 22 грудня 2003 року №850/А-2003, відповідно до якого ОСОБА_5 належить 1/53 частка земельної ділянки загальною площею 128,7225 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №089468, титульним власником якого є ОСОБА_4 , виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження від 01 грудня 2003 року №753/А-03, зі списком співвласників земельних часток, відповідно до якого ОСОБА_5 належить 1/114 частка земельної ділянки загальною площею 128,7225 га, розташованої на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 60/4, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,що свідчить про те, що дані земельні ділянки знаходяться у спільній частковій власності, без визначення частки в натурі та без видачі окремого правового документу, внаслідок чого позивач поза судовим шляхом поновити свої права не має можливості.

Позивач, як спадкоємець за законом, своєчасно прийняв спадщину після смерті матері, інші спадкоємці відсутні, але юридично не може оформити свої спадкові права за відсутності у нього правовстановлюючих документів на земельні ділянки з визначенням частки, які б підтверджували право власності померлої на дане нерухоме майно, оскільки така не визначалася, а тому суд вважає, що позивач правомірно набув право власності на земельні ділянки та враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Учасниками справи відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України є сторони та треті особи.

У зв`язку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані позивачем обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина четверта статті 206 ЦПК України).

Отже, визнання позову відповідачем може бути підставою для задоволення позову за сукупності умов:

-визнання усіма учасниками справи обставин, що мають значення для вирішення спору та не підлягають доказуванню відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України;

-відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин;

-якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та/або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Визнання позову відповідачами, відсутність інших спадкоємців за даними Спадкового реєстру свідчить, що права, свободи та інтереси інших осіб не будуть порушені, та не суперечитиме принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3 ЦК України).

Позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права щодо прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи.

Водночас відмова у задоволенні позову, за наявності встановлених судом обставин, була б непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном.

Керуючись ст.ст. 12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування за законом, третя особа: ОСОБА_4 - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, яким визнати, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зоря Саратського району Одеської області, є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Горлівка Калінінського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_5 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем с. Горлівка Калінінського району Донецької області, РНОКПП НОМЕР_5 , право власності у порядку спадкування за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 :

1/53 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 128,7225 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 23, належної на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №274520, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №850/А-2003 від 22 грудня 2003 року на ім`я ОСОБА_4 ;

1/114 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 37,3867 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 60/4, належної на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 089468, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №753/А-03 від 01 грудня 2003 року на ім`я ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Дата складення повного рішення 15 жовтня 2024 року.

Суддя В. С. Миргород