Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7169/24
Провадження № 2/711/2563/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 грудня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.,
при секретарі Копаєвій Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», в особі представника Тараненка Артема Ігоровича, який діє на підставі довіреності від30.10.2023р., звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №746410089 від 03.03.2020 року в загальній сумі 29 438 грн. 20 коп., а також судових витрат по справі, які складаються із судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 03.03.2020р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №746410089, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 11 660 грн. та зобов`язався їх повернути в строк, визначений договором, та сплатити відсотки за користування такими грошовими коштами.
28.11.2018р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТзОВ «Таліон Плюс» (Фактор) був укладений Договір факторингу № 28/1118-01 (далі договір факторингу), відповідно до умов якого до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшли, належні ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги (строк дії такого договору до 28.11.2019 року). В подальшому, між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено ряд додаткових угод, а саме: 28.11.2019р. Додаткова угода №19, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2020р.; 31.12.2020р. - Додаткова угода № 26, якою Договір факторингу викладено у новій редакції; 31.12.2021р. - Додаткова угода № 27, якою строк дії договору факторингу продовжено до 31 грудня 2022 року.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №81 від 01.06.2020р. до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. (з урахуванням додаткових угод до нього), до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги заборгованості кредитним договором № 746410089 від 03.03.2020р. до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 27 456 грн.
05.08.2020р. між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшли, належні ТзОВ «Таліон Плюс», права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги (строк дії такого договору до 04.08.2021 року). В подальшому між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено ряд додаткових угод, а саме: 03.08.2021р. Додаткову угоду №2, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2022р.; 30.12.2022р. Додаткову угоду №3, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2024р.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023р. до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р. (з урахуванням додаткових угод до нього), до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги заборгованості кредитним договором №746410089 від 03.03.2020р. до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 29 438 грн. 20 коп.
17.07.2024р. між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» був укладений Договір факторингу №17/07/24, відповідно до умов якого до ТзОВ «ФК «ЕЙС» перейшли, належні ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі і право вимоги заборгованості за кредитним договором №746410089 від 03.03.2020р. до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 29 438 грн. 20 коп.
Оскільки відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Від відповідача заперечень проти позову не надходило.
08.10.2024р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак, в позовній заяві просив, у випадку неявки представника позивача в судове засідання, розглянути справу без його участі, на підставі наявних у справі доказів. Також, зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення за зареєстрованим місцем проживання засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду.
Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно Договору №746410089 від 03.03.2020р., укладеного в електронній формі між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит в сумі 11 660 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, і зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за його користування /а.с. 11-12/.
Умовами договору передбачено, що кредит надається строком на 20 днів, зі сплатою відсотків в період, визначений п. 1.2 договору, в розмірі 0,83% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (дисконтна процентна ставка), починаючи з першого дня користування кредитом (п.п. 1.1-1.3 договору).
У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами та дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення), (п. 1.4 договору).
Пунктом 1.5 Договору сторони погодили, що базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2. Договору, виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший, ніж 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках, нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4 цього Договору.
Відповідно до п. 1.6 Договору, Позичальник зобов`язаний повернути Товариству Кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3.цього Договору не пізніше строку, вказаного в п. 1.2 цього Договору.
03.03.2020р. згідно договору №1336 від 26.09.2013 року, укладеного між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та АТ КБ «Приватбанк», відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 11 660 грн. шляхом їх перерахування на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням №3322d75e-835c-4c07-9660-5f474a4b4e18 від 03.03.2020р. та листом АТ КБ «Приватбанк» від 12.07.2024р. /а.с. 16-17, 18/.
Також, в судовому засіданні встановлено, що 28.11.2018р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТзОВ «Таліон Плюс» (Фактор) був укладений Договір факторингу № 28/1118-01 (далі договір факторингу), відповідно до умов якого до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшли, належні ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги /а.с. 32-35/.
28.11.2019р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду №19, відповідно до умов якої строк дії договору факторингу був продовжений до 31.12.2020р. Інші умови договору залишилися без змін /а.с. 36/.
31.12.2020р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду № 26, відповідно до умов якої Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. був викладений у новій редакції, відповідно до умов якої до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшли, належні ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Строк дії такої угоди до 31.12.2021р. /а.с. 37-41/.
31.12.2021р. між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду № 27, відповідно до умов якої строк дії договору факторингу продовжено до 31 грудня 2022 року /а.с. 42/.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №81 від 01.06.2020р. до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. (з урахуванням додаткових угод до нього), до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 746410089 від 03.03.2020р. до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму боргу 27 456 грн., з яких: 11 660 грн. заборгованість за кредитом, 15 796 грн. заборгованість за відсотками /а.с. 45-46/.
Зазначений факт також підтверджується довідкою ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 16.07.2024р. вих. №746410089/ФК /а.с. 68/.
Разом з тим, за період з 02.06.2020р. по 11.06.2020р. ТзОВ «Таліон Плюс» відповідачу нараховані відсотки за користування кредитом на загальну суму 1 982 грн. 20 коп. /а.с.47/.
05.08.2020р. між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу №05/0820-01 (далі договір факторингу), відповідно до умов якого до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшли, належні ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Строк дії договору до 04.08.2021р. /а.с. 48-50/.
03.08.2021р. між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Додаткову угоду №2, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31.12.2022р. /а.с. 53/.
30.12.2022р. між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Додаткову угоду №3, якою продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024р. /а.с. 54/.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023р. до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020р. (з урахуванням додаткових угод до нього), до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги кредитним договором №746410089 від 03.03.2020р. до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму боргу 29 438 грн. 20 коп., з яких: 11 660 грн. заборгованість за кредитом, 17 778 грн. 20 коп. заборгованість за відсотками /а.с. 57-58/.
17.07.2024р. між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» був укладений Договір факторингу №17/07/24, відповідно до умов якого до ТзОВ «ФК «ЕЙС» перейшли, належні ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі і право вимоги заборгованості кредитним договором №746410089 від 03.03.2020р. до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 29 438 грн. 20 коп., з яких: 11 660 грн. заборгованість за кредитом, 17 778 грн. 20 коп. заборгованість за відсотками. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 17/07/24 від 17.07.2024р. /а.с. 59-62, 63, 65-66/.
Розмір заборгованості станом на 29.07.2024р. на суму 29 438 грн. 20 коп. також підтверджується випискою з особового рахунку за Кредитним договором №746410089 від 03.03.2020р. (позичальник ОСОБА_1 ), /а.с. 67/.
Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені кредитним договором №746410089 від 03.03.2020 року і він користувався цими кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.
При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин.
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитних договорів відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в загальній сумі 29 438 грн. 20 коп., з яких: 11 660 грн. заборгованість по кредиту та 17 778 грн. 20 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, оскільки ці вимоги обґрунтовані на законі та відповідають умовам, укладеного договору.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача понесених ним судових витрат на надання правової допомоги в сумі 6 000 гривень.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
В той же час, при ухваленні рішення про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії наступних документів: копію Договору про надання правничої допомоги №1807/24-01 від 18.07.2024 року, укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» і ТзОВ «ФК «ЕЙС»; копію Додаткової угоди №2 до Договору про надання правничої допомоги №1807/24-01 від 18.07.2024 року, копію акту прийому-передачі наданих послуг на суму 6 000 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Тараненком А.І. /а.с. 71-76/.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:
- складання позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №746410089 від 03.03.2020 року (2 години - загальна вартість 5 000 грн.);
- вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості із боржника, яким є ОСОБА_1 , за кредитним договором №746410089 від 03.03.2020 року (1 година - загальна вартість 500 грн.);
- надання консультації стосовно позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЙС» до боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №746410089 від 03.03.2020 року (1 година - загальна вартість 500 грн.).
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 6 000 грн. є обґрунтованою та відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат.
Таким чином, суд вважає що вимоги позивача в частині стягнення із відповідача витрат за надання адвокатських послуг в сумі 6 000 грн. підлягають до задоволення, так як вони є обґрунтованими та доведені належними доказами.
Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп. до якого на підставі частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» було засновано коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, оскільки матеріали позову були сформовані та подані до суду через систему «Електронний суд».
На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 610, 625, 626, 628, 629, 638, 1054ЦК України, ст.ст.4, 12, 76, 77,81,89,133,141,223,259,265,268,273,280,281,289,354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 10 грудня 2024 року.

Головуючий: В.М. Скляренко