Провадження № 2/761/6608/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.

за участі:

позивачки: ОСОБА_1 ,

представника позивачки: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Друга Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

в с т а н о в и в:

В квітні 2024р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача Київської міської ради, третя особа: Друга Київська державна нотаріальна контора, в якому просила суд:

- встановити факт, проживання однією сім`єю позивачки з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме у період: з січня 2017р. по день смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона та померла, ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 проживали однією сім`єю з січня 2017р. до смерті останньої. За життя померлої, між ними склалися стосунки, як членів однієї сім`ї. Після смерті ОСОБА_3 , позивачка здійснила поховання останньої, і здійснює утримання спадкової маси, до якої належить квартира померлої.

В установленому законом порядку, після смерті ОСОБА_3 , позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємиць четвертої черги за законом, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не в змозі, оскільки необхідно встановити факт її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено в підготовче засідання.

22 травня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив суд, ухвалити рішення, згідно норм чинного законодавства України, з урахуванням поданих стороною позивача доказів, та здійснювати розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2024р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити.

Відповідач, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, клопотали перед судом про розгляд справи у відсутність своїх представників.

Допитана, в якості свідка ОСОБА_4 , суду пояснила, що вона є «свахою» позивачки, знайома з нею понад двадцяти років. Свідку відомо що приблизно з 2017р. позивачка допомагала ОСОБА_3 , яка була її подругою, доходи позивачки складались з її пенсії, на які хвороби страждала померла, свідку не відомо, як і не відомо від чого померла ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона є донькою позивачки, свідку відомо, що з 2017р. позивачка стала проживати разом з ОСОБА_3 . Свідку відомо, що померлу ОСОБА_3 відвідував, призначений їй соціальний працівник. Позивачка повідомила свідка, що звертається до з суду з вказаним позовом.

Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя остання була зареєстрована і проживала, в належній їй на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, в тому числі на вищезазначену квартиру. З матеріалів справи вбачається, що 21 січня 2023р. позивачка звернулась до третьої особи з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємець четвертої черги за законом.

Крім позивачки, з заявами про прийняття спадщини інші спадкоємці за законом, чи за заповітом не зверталися.

14 березня 2023р. державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. винесено постанову, в якій позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, як спадкоємцю четвертої черги за законом, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутнє рішення суду про встановлення факту проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просила суд встановити факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 цього Кодексу, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, предмет доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї; спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008р. № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Згідно вимог ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України )

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача, не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що позивачка, проживала з спадкодавцем ОСОБА_3 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судом критично оцінюються, надані стороною позивача, в якості письмових доказів квитанції зі сплати послуг за житлово-комунальні послуги по квартирі спадкодавця, оскільки з значених квитанцій не вбачається факт проживання позивачки в цій квартирі. Також, суд вважає, що є неналежними докази, копії фіскальних чеків щодо придбання продуктів харчування, оскільки, зазначений доказ засвідчує лише факт придбання певного виду товару.

Твердження позивачки, що факт спільного її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, підтверджує та обставина, що позивачкою було здійснено поховання спадкодавця, судом не може бути прийняті до уваги, бо здійснення факту поховання, не свідчить про проживання зі спадкодавцем. Критично судом оцінюються покази, допитаних в судовому засіданні свідків, пояснення яких, є суперечливим, при цьому донька позивачки зазначила, що про існування позову вона довідалась від позивачки.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивачки понесені останньою судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 3 СК України, ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1221, 1223, 1264 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008р. № 7, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) до Київської міської ради (, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), третя особа: Друга Київська державна нотаріальна контора (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Саксаганського, 45) про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10 жовтня 2024р.

Суддя