Унікальний номер справи 757/7769/23-ц
Головуючий у суді першої інстанції Є. С. Хайнацький
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

09 жовтня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану представником Солдатенком Андрієм Михайловичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів, ухвалене у складі судді Хайнацького Є. С., в приміщенні Печерського районного суду м.Києва,

у с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Ощадбанк»про визнання протиправними дій, мотивованим тим, що 24 жовтня 2022 року ним з власного банківського рахунку, відкритого в АТ «ОТП Банк», було здійснено переказ грошових коштів для допомоги дітям, позбавленим батьківського піклування, у розмірі 200 000,00 грн на рахунок Благодійного фонду «Боржавська надія», що відкритий в АТ «Ощадбанк». Однак 31 жовтня 2022 року грошові кошти повернулися на його рахунок, оскільки АТ «Ощадбанк» відмовило у здійсненні переказу та зарахуванні коштів на рахунок отримувача, що ним обслуговується. Для з`ясування причин відмови він на адресу відповідача надіслав запити від 24 листопада 2022 року та від 28 грудня 2022 року, на які відповіді по суті запитань про причини відмови у переказі коштів не отримав. 14 лютого 2023 року він отримав лист від АТ «Ощадбанк», датований 09 лютого 2023 року, у якому йому повідомлено про відмову у здійсненні переказу коштів. Зауважував, що із зазначеної відповіді АТ «Ощадбанк» неможливо зрозуміти причини та мотиви такої відмови.

Позивач вважав, що відповідачем порушено приписи статей 13, 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 321, 328, 633 ЦК України, статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 1, 3, 14 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 1, 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65, Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року № 22.

З урахуванням зазначеного, позивач просив суд визнати протиправними дії АТ «Ощадбанк» щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів, який ініційовано ним 24 жовтня 2022 року на рахунок БФ «Боржавська надія» НОМЕР_1 , що відкритий та обслуговується АТ «Ощадбанк».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про визнання протиправними дій задоволено. Визнано протиправними дії АТ «Ощадбанк»щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів, який здійснено ОСОБА_1 24 жовтня 2022 року на рахунок Благодійного фонду «Боржавська надія» № НОМЕР_1 , який відкритий та обслуговується АТ «Ощадбанк».

Не погоджуючись із рішенням суду АТ «Ощадбанк» через свого представника Солдатенка А. М. подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання дій протиправними.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що платіж, в сумі 200 000,00 грн з призначенням платежу «Допомога для дітей позбавлених батьківського піклування», ініційований 24 жовтня 2022 року ОСОБА_1 , банк платника - АТ «ОТП Банк» на рахунок Благодійного фонду «Боржавська надія», банк отримувача - філія Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк», був заблокований автоматизованою банківською системою АТ «Ощадбанк» у зв`язку із співпадінням з особою, щодо якої запроваджені санкції. Позивач ОСОБА_1 є особою, до якої застосовано санкції Управлінням контролю за іноземними активами США Міністерства фінансів США 09 грудня 2021 року, що не заперечується позивачем, як і не заперечується факт повернення грошових коштів на його рахунок.

У апеляіційній скарзі АТ «Ощадбанк» посилається на вимоги п. 53 ч. 1 ст. 1, ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та п. 49 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ України від 19 травня 2020 року № 65, згідно яких суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, в порядку, визначеному внутрішніми документами банку. При цьому, Політикою АТ «Ощадбанк» з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, затвердженої рішенням наглядової ради АТ «Ощадбанк» від 26 серпня 2020 року визначено заборони встановлювати ділові відносини та проводити видаткові фінансові операції, надавати фінансові та інші пов`язані послуги прямо або опосередковано з клієнтами, які включені до міжнародних санкціонованих списків.

Також АТ «Ощадбанк» вказало, що під час розгляду справи суд не врахував, що застосування ризик - орієнтованого підходу здійснюється в порядку визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванняи рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансовго моніторингу, які згідно із цим законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Зокрема Політикою АТ «Ощадбанк» з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброх масового знищення, затвердженою рішенням наглядової ради АТ «Ощадбанк» від 26.08.2020 №24 (зі змінами та доповненнями (Політика ПВК/ФЕ) в пп. 5 п. 6.13 визначено заборони встановлювати ділові відносини та проводити видаткові фінансові операції, надавати фінансові та інші пов`язані послуги прямо або опосередковано з клієнтами, які є: особами та/або організаціями яких включено до міжнародних санкційних списків OFAC, ЄС, ООН (в тому числі особами та/або організаціями, кінцевим бенефіціарними власниками (з часткою більше 50%) яких є особи та/або організації, яких включено до міжнародних санкційних списків), запровадженних Управлінням контролю за іноземними активами США (OFAC) Міністерства фінансів США, Радою міністрів закордонних справ Ради Європейського Союзу, Радою безпеки Організації Об`єднаних Націй. Всупереч вказаних норм суд першої інстанції зазначив у рішенні, що внутрішні документи банку можуть визначати лише такі підстави для відмови від встановлення/підтримання ділових відносин (у тому числі їх розірвання) або відмови в проведенні фінансової оперції, які передбачені у ст. 15 Закону України №361-ІХ та при відмові у провденні фінансової оперції банк зобов`язаний надати клієнту пояснення щодо підстав відмови із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті. Суд не врахував, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.7 Закону про ПВК/ФТ відносно застосування банками ризик - орієнтованого підходу в порядку визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу та норм п. 49 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ від 19.05.2020 №5. Відносно права банку визначити (за потреби) і прописати у своїх внутрішніх документах банку з питань ПВК/ФТ встановлені заборони/обмеження у своїй діяльності (щодо окремих видів діяльності та/або залучення окремих типів клієнтів на обслуговування).

Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м.Києва від 01 червня 2023 року в цій частині залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 липня 2024 року касаційну скаргу АТ «Ощадбанк» задовольнено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про визнання протиправними дій АТ «Ощадбанк»» щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року залишено без змін.

З огляду на наведене, при новому розгляді суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про визнання протиправними дій АТ «Ощадбанк»» щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача АТ «Ощадбанк» - Солдатенко А. М. підтримав подану апеляційну скаргу в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправними дій АТ «Ощадбанк»» щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів, просить її задовольнити з викладених підстав.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бойченюк І. В. у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині його перегляду апеляційним судом просив залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про визнання протиправними дій АТ «Ощадбанк»» щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в цій частині підлягає зміні з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про визнання протиправними дій АТ «Ощадбанк»» щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів повністю не відповідає.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Так, у постанові Верховного Суду від 23.07.2024 вказано, що «суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, зазначивши, що внутрішні документи банку можуть визначати лише такі підстави для відмови від встановлення/підтримання ділових відносин (у тому числі їх розірвання) або відмови в проведенні фінансової операції, які передбачені у статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», та при відмові у проведенні фінансової операції банк зобов`язаний надати клієнту пояснення щодо підстав відмови із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини цієї статті.

Задовольняючи позов та визнаючи протиправними дії АТ «Ощадбанк» щодо відмови у здійсненні банківського переказу, суди попередніх інстанцій вважали, що відповідачем не доведено наявність підстав, передбачених статтею 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», для відмови у проведенні фінансової операції.

Водночас суди не звернули належної уваги на те, що критерії

ризик-орієнтованого підходу, який застосовується суб`єктами первинного фінансового моніторингу у своїй діяльності з урахуванням статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зокрема заборони/обмеження, встановлюютьсявнутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Суди попередніх інстанцій при вирішенні питання про правомірність відмови відповідача у здійсненні спірної банківської операції з переказу коштів не урахували специфіку застосування суб`єктом первинного фінансового моніторингу ризик-орієнтованого підходу в умовах посиленого глобального санкційного режиму, не звернули належної уваги на роз`яснення НБУ, який є суб`єктом державного фінансового моніторингу та рекомендації якого підлягають врахуванню усіма суб`єктами первинного фінансового моніторингу, не перевірили наявності у внутрішніх документах відповідача відповідних заборон/обмежень для осіб, внесених до міжнародних санкційних списків (застосування санкцій іноземними державами та міждержавними об`єднаннями), у зв`язку з чим дійшли передчасного висновку про протиправність указаних дій банку….

….. В аспекті необхідності дотримання завдань цивільного судочинства, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не встановлював строку для подання доказів, які містять інформацію з обмеженим доступом. Натомість суд апеляційної інстанції не звернув належної уваги на доводи апеляційної скарги щодо порядку подання таких доказів, оскільки помилково вважав, що внутрішні документи банку можуть визначати лише такі підстави для відмови від встановлення/підтримання ділових відносин (у тому числі їх розірвання) або відмови в проведенні фінансової операції, які передбачені у статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Формальний розгляд справи, без з`ясування усіх обставин справи, які мають значення для її вирішення, визнання неправомірною відмови державного банку у проведенні фінансових операцій, виключно з підстав ненадання відповідачем документів, які містять інформацію з обмеженим доступом, з положеннями яких не погоджується позивач, при цьому без встановлення строку для подання таких доказів у порядку частини шостої статті 83 ЦПК України, не забезпечує дотримання принципів верховенства права та справедливого судового розгляду.

Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду справи з урахуванням повноваження Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.

При новому розгляді справи необхідно встановити зазначені вище обставини справи та надати належну правову оцінку отриманим доказам у їх сукупності. Крім того, залежно від встановлених обставин, колегія суддів наголошує на необхідності надання правової оцінки пропорційності застосованого відповідачем ризик-орієнтованого підходу, про що зазначено у частині першій статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а також наявності у позивача можливості для реалізації своїх законних прав в інший спосіб, дотриманням таких загальних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України)».

Так, приписами статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на банки покладено обов`язок проводити ідентифікацію та верифікацію клієнтів відповідно до вимог законодавства України.

При цьому частиною 5 цієї статті Банку надано право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Згідно з частиною 2 статті 11 Закону №1702-VII оцінювання ризиків клієнтів суб`єктом первинного фінансового моніторингу здійснюється за відповідними критеріями, зокрема за типом клієнта, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, і видом товарів, послуг, які клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний також здійснювати переоцінку ризиків клієнтів, з якими встановлені ділові відносини, а також в інших випадках, встановлених законодавством, не рідше ніж один раз на рік з метою її підтримання в актуальному стані та документувати результати оцінки чи переоцінки ризиків.

Відповідно до частини 2 статті 10 вказаного Законусуб`єкт первинного фінансового моніторингу (до яких зокрема відносяться банки) має право відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Банк не ознайомлює клієнтів із внутрішніми документами, у даному випадку критеріями ризику, з метою уникнення легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2022 року платіжним дорученням № 12475533 ОСОБА_1 зі свого рахунку, відкритого в АТ «ОТП Банк» НОМЕР_2 , здійснив переказ грошових коштів у сумі 200 000,00 грн з призначенням платежу «Допомога для дітей, позбавлених батьківського піклування» на рахунок БФ «Боржавська надія» НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк».

Переказ було здійснено АТ «ОТП Банк» в день отримання платіжного доручення, що підтверджується копією цього платіжного доручення та листа АТ «ОТП Банк» від 04 листопада 2022 року № 012-1-012-01-012-1/501 БТ.

31 жовтня 2022 року зазначені кошти в сумі 200 000,00 грн було повернуто на банківський рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «ОТП Банк», із зазначенням такої інформації: «Повернення док. № 12475533 від 24/10/2022 Допомога для дітей, позбавлених батьківського піклування ПЗг.п.6, 13 п. 6 зг с/з 40/1-22/1-3510 від 28 жовтня 2022 року».

24 листопада 2022 року ОСОБА_1 надіслав АТ «Ощадбанк» електронною поштою запит, в якому просив повідомити про причини відмови у зарахуванні переказу грошових коштів, який був зроблений 24 жовтня 2022 року, з посиланням на підстави для такої відмови; надати копію рішення чи іншого документа відповідача, в якому зафіксовані причини та підстави для відмови; у випадку, якщо підстави для відмови передбачені у внутрішніх нормативних документах банку, надати їх копії або витяги з них; вказати, чи повідомляло АТ «Ощадбанк» НБУ та Державну службу фінансового моніторингу України про відмову у здійсненні переказу, надати копії таких повідомлень.

У листі АТ «Ощадбанк» від 09.02.2023 № 11/517/191/1/2023-00/cзазначено, що фінансова операція з переказу грошових коштів, яка була ініційована 24.20.2022 року на рахунок Благодійного фонду «Боржавська надія» не була здійснена; кошти в повному обсязі повернуті платнику на рахунок, з якого було здійснено переказ, на виконання внутрішніх процедур банку щодо контролю проведених операцій.

З матеріалів справи вбачається, що 9 грудня 2021 року Управлінням контролю за іноземними активами (OFAC, Office ofForeign AssetsControl) Міністерства фінансів Сполучених Штатів Америки Портнова А. В. внесено до Списку спеціально позначених громадян і заблокованих осіб (SpeciallyDesignated Nationalsand BlockedPersons List).

Факт внесення до зазначеного санкційного списку не оспорюється позивачем.

За твердженням відповідача, Політикою АТ «Ощадбанк» з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, затвердженою рішенням наглядової ради АТ «Ощадбанк» від 26 серпня 2020 року, встановлено заборону встановлювати ділові відносини та проводити видаткові фінансові операції, надавати фінансові та інші пов`язані послуги прямо або опосередковано з клієнтами, які включені до міжнародних санкційних списків, в тому числі, запроваджених Управлінням контролю за іноземними активами (OFAC) Міністерства фінансів США.

З метою повного та всебічного дослідження обставин справи в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправними дій АТ «Ощадбанк» щодо відмови ОСОБА_3 у здійсненні переказу грошових коштів, перевірки їх доказами, оцінки на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, судом апеляційної інстанції було витребувано у АТ «Ощадбанк» належним чином засвідчений витяг з Політики АТ «Ощадбанк» з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, затвердженої рішенням наглядової ради АТ «Ощадбанк» від 26 серпня 2020 року №24 (із змінами та доповненнями) щодо заборони Банку встановлювати ділові відносини та проводити видаткові фінансові операції, надавати фінансові та інші пов`язані послуги прямо або опосередковано з клієнтами, які є особами та/або організаціями, яких включено до міжнародних санкційних списків OFAС, ЄС, ООН (пункт 6.13 Політики) станом на дату відмови ОСОБА_1 в наданні фінансових послуг.

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року про витребування доказів, АТ «Ощадбанк» 03 жовтня 2024 надано Київському апеляційному суду витребуваний доказ (а.с. 177 - 178, т.ІІ).

Так, згідно пункт 6.13 з Політики АТ «Ощадбанк» з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, затвердженої рішенням наглядової ради АТ «Ощадбанк» від 26 серпня 2020 року №24 (із змінами та доповненнями) щодо заборони Банку всановлювати ділові відносини та проводити видаткові фінансові операції, надавати фінансові та інші пов`язані послуги прямо або опосередковано з клієнтами, які є особами та/або організаціями, яких включено до міжнародних санкційних списків OFAС, ЄС, ООН (витяг) Банку забороняється (за винятком випадків, передбачених резолюціями Ради Безпеки ООН) встановлювати ділові відносини та проводити видаткові фінансові операції, надавати фінансові та інші пов`язані послуги прямо або опосередковано з клієнтами, які є:

1) особами та/або організаціями, яких включено до переліку осіб;

2) особами та/або організаціями, які діють він імені та за дорученням осіб та/або організацій, яких включено до переліку осіб;

3) особами та/або організаціямию якими прямо або опосередковано володіють чи кінцевими бенефіціарними власниками яких є особи та/або організації, яких включено до переліку осіб;

4) банками - оболонками, а також банками та іншими фінансовими установами - нерезидентами щодо яких відомо, що вони підтримують кореспондентські відносини з банками - оболонками;

5) особами та/або оранізаціями яких включено до міжнародних санкційних списків OFAC, ЄС, ООН (в тому числі особами та/або організаціями кінцевими бенефіціарними власниками (з часткою бульше 50%) яких є особи та/або організації яких включено до міжнародних санкційних списків), запроваджених:

а) Управлінням контролю за іноземними активами США (OFAC) Міністерства фінансів США;

b) Радою міністрів закордонних справ Ради європейського Союзу;

с) Радою Безпеки Організації Обєднаних Націй;

6) інші визначені Банком заборони.».

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що АТ «Ощадбанк» правомірність відмови у здійсненні переказу грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн на рахунок Благодійного фонду «Боржавська надія» із призначенням відповідного платежу як «Допомога для дітей позбавлених батьківського піклування» обгрунтовує положенням пункту 6.13 Політики АТ «Ощадбанк» з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового зниження, затвердженої рішенням наглядової ради АТ «Ощадбанк» від 26 серпня 2020 року (із змінами та доповненнями).

Відповідне положення відповідач наводить як реалізацію ним ризик-орієнтованого підходу у діяльності банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Направляючи справу в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправними дій банку щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів на новий розгляд до суду апеляційної інстанції колегія суддів касаційного суду наголосила на необхідності надання правової оцінки пропорційності застосованого відповідачем ризик-орієнтованого підходу, про що зазначено у частині першій статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а також наявності у позивача можливості для реалізації своїх законних прав в інший спосіб, дотриманням таких загальних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Пунктом 53 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що ризик-орієнтований підхід - визначення (виявлення), оцінка (переоцінка) та розуміння ризиків легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, а також вжиття відповідних заходів щодо управління ризиками у спосіб та в обсязі, що забезпечують мінімізацію таких ризиків залежно від їх рівня.

У пункті 54 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» закріплено, що ризики - це небезпека (загроза, уразливі місця) для суб`єктів первинного фінансового моніторингу бути використаними з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення під час надання ними послуг відповідно до характеру їх діяльності.

Пунктом 49 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ України від 19.05.2020 року № 65 передбачено, що банк за результатами проведеного аналізу має право визначити (за потреби) і прописати у своїх внутрішніх документах банку з питань ПВК/ФТ встановлені заборони/обмеження у своїй діяльності (щодо окремих видів діяльності та/або залучення окремих типів клієнтів на обслуговування).

Положеннями пункту 32 Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2020 р. № 107 також передбачено, що установа документує процес застосування ризик-орієнтованого підходу таким чином, щоб бути здатного продемонструвати його суть, прийняті установою рішення під час його застосування та обгрунтованість таких рішень.

Пунктом 34 зазначеного Положення про здійснення установами фінансового моніторингу прямо передбачено, що установа, застосовуючи ризик- орієнтований підхід, має утримуватися від необгрунтованого застосування де-рискінгу, оскільки зазначений підхід протирічить ризик-орієнтованому підходу.

Згідно підпункту 8 пункту 5 Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, де-рискінг - це явище, за якого суб`єкт первинного фінансового моніторингу відмовляє у встановленні (підтриманні) ділових відносин з клієнтами з метою уникнення ризиків, а не управління ними.

Отже, застосування суб`єктом фінансового моніторингу ризик-орієнтованого підходу не означає вседозволеності і останній повинен продемонструвати, які конкретно ризики несе для нього встановлення (підтримання) ділових відносин з конкретним клієнтом.

Заперечуючи проти заявлених позивачем вимог щодо протиправності непроведення платежу АТ «Ощадбанк» не зазначило та не надало у розпорядження суду належні та допустимі докази того, яким чином конкретна фінансова операція із переказу грошових коштів позивача створювала для нього ризики і в чому конкретно полягають такі ризики, оскільки фінансова операція із переказу грошових коштів здійснювалася у національній валюті - гривні та за рахунок власних коштів позивача з призначенням платежу «Допомога для дітей позбавлених батьківського піклування» на рахунок Благодійного фонду «Боржавська надія» НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк», а не на власні потреби, відповідна фінансова операція здійснювалася із залученням українських фінансових установ - українських відділень АТ «ОТП Банк» та АТ «Державний ощадний банк України, без залучення іноземних банків та їхніх рахунків.

Проте, відповідач як банк та суб`єкт первинного фінансового моніторингу має застосовувати ризик - орієнтований підхід саме для того, щоб уникнути ризиків бути використаним з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення під час надання ними послуг з банківського обслуговування, а тому відповідно має продемонструвати, які обставини здійснюваного переказу грошових коштів на рахунок благодійного фонду свідчили про те, що такий ризик існує, а також яким чином відмова у здійсненні такого переказу дозволяє його мінімізувати.

Відтак право банку відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин з позивачем як клієнтом не є необмеженим і відповідач, відмовляючи у проведенні фінансової операції повинен був обґрунтувати підстави такої відмови, зокрема мотивувати, яким чином сам по собі факт внесення позивача Управлінням контролю за іноземними активами (OFAC, Office of Foreign Assets Control) Міністерства фінансів Сполучених Штатів Америки до Списку спеціально позначених громадян і заблокованих осіб, також відомого як SDN List (Specially Designated Nationals and Blocked Persons List) впливає на наявність у відповідача ризиків бути залученим до процесу легалізації грошових коштів, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення.

Саме на Банк покладено обов`язок підтвердити існування правових та фактичних підстав для встановлення особі та здійснюваним нею операціям такого ступеня ризику, який був би достатнім для відмови у встановленні з нею ділових відносин чи здійсненні відповідної операції.

Колегія суддів вважає, що АТ «Ощадбанк» відмовляючи позивачу у здійсненні переказу грошових коштів безпідставно застосувало ризик-орієнтований підхід, не врахувавши, що ОСОБА_1 здійснював переказ власних грошових коштів на рахунок Благодійного фонду з призначенням платежу «Допомога для дітей позбавлених батьківського піклування», що не свідчило про те, що такий переказ несе в собі ризики для відповідача як суб`єкта первинного фінансового моніторингу, мав ознаки легалізації доходів. Надійшовши на рахунок благодійного фонду грошові кошти з призначенням «Допомога для дітей позбавлених батьківського піклування» могли бути використані виключно за призначенням.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що операція із переказу грошових коштів є результатом злочинної діяльності або пов`язана чи стосується фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення. Фактично застосований банком ризик-орієнтований підхід призводить до того, що позивач як особа позбавляється будь-якої можливості отримати банківське обслуговування чи проводити будь-які фінансові операції у відповідача, незалежно від характеру здійснюваних ним операцій, виключно на підставі застосованих до нього санкцій іноземної держави, які ніде не передбачені в законодавстві України як підстава для можливого обмеження прав та інтересів особи.

У наданих суду апеляційної інстанції поясненнях представник позивача вказав, що обставини, які стали підставою для включення ОСОБА_1 до зазначеного вище переліку підсанкційних осіб OFAC були предметом кримінального провадження і постановою Головного слідчого управління Національної поліції України, 30 січня 2022 року за результатами досудового розслідування винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Також до різних правоохоронних органів надсилалися запити щодо здійснення ними досудового розслідування щодо ОСОБА_1 і отримано наступні відповіді: - листом від 05.03.2024 Бюро економічної безпеки України повідомило, що «моніторингом Єдиного реєстру досудових розслідувань за можливими фільтрами пошуку, інформація стосовно громадянина України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в органі досудового розслідування БЕБ не знайдена (щодо статусу підозрюваного чи обвинуваченого»; -листом від 06.03.2024 Державне бюро розслідувань повідомило, що « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у кримінальних провадженнях, що розслідуються у Державному бюро розслідувань підозрюваним, обвинуваченим не перебуває»; - листом від 08.03.2024 р. Офіс Генерального прокурора повідомив, що «згідно з даними Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 06.03.2024 кримінальні провадження, у яких здійснюється досудове розслідування стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та у яких він перебуває у статусі підозрюваного, а також обвинуваченого, не встановлені»; -листом від 11.03.2024 р. Національне антикорупційне бюро України повідомило, що «станом на день надання відповіді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є підозрюваним (обвинуваченим) у кримінальних провадженнях, досудове розслідування у яких здійснюється (закінчене) детективами Національного бюро»; - листом від 11.03.2024 р. Служба безпеки України повідомила, що «згідно зданими ЄРДР станом на 11.03.2024 у кримінальних провадженнях, які розслідуються слідчими органів безпеки, повідомлення про підозру у вчинені злочинів ОСОБА_1 не здійснювалося»; - листом від 25.03.2024 р. Спеціалізована антикорупційна прокуратура повідомила, що «станом на дату надання відповіді ОСОБА_1 не повідомлялось про підозру та не вручався обвинувальний акт у кримінальних провадженнях, процесуальне керівництво у яких здійснюють або здійснювали прокурори Спеціалізованої антикорупційної прокуратури».

Крім того, згідно листа від 05.03.2024 Національної поліції України «станом на 05.03.2024 за даними інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ЄІС МВС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має» Аналогічна інформація про відсутність судимості та притягнення до кримінальної відповідальності підтверджується і виданим Міністерством внутрішніх справ України Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості».

Новий витяг, станом на 02.10.2024 підтверджує, що ОСОБА_1 є особою, стосовно якої відсутні відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості або розшук.

Під час перегляду справи апеляційним судом встановлено, що, стосовно позивача скасовані санкції, які свого часу накладалися Європейським Союзом та окремими державами, зокрема: 26 жовтня 2015 року Суд Європейського Союзу ухвалив рішення, яким визнав незаконним та скасував Рішення Ради Європейського Союзу щодо застосування санкцій відносно ОСОБА_1 та стягнув на його користь 15 500 евро в якості компенсації, що підтверджується довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України» номер 008 від 16.01.2017.

Як пояснив суду представник позивача, відносно ОСОБА_1 були анульовані санкції й інших країн: санкції, які накладалися Люксембургом, Великобританією, Норвегією, Ліхтенштейном, Монако, Швейцарією, Канадою.

Таким чином, зазначені вище відомості у своїй сукупності підтверджують той факт, що громадянин ОСОБА_1 не вчиняв будь-яких протиправних дій і відповідно відсутні будь-які підстави для того, щоб обмежувати можливість реалізації його законних прав та інтересів, в тому числі й у сфері банківського обслуговування, а також розглядати здійснювані ним фінансові операції як такі, що свідчать про їх спрямованість на легалізацію грошових коштів, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення.

Відповідно до наданого в суд апеляційної інстанції витягу із Політики АТ «Ощадбанк» з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового зниження, затвердженої рішенням наглядової ради АТ «Ощадбанк» від 26 серпня 2020 року (пунктом 6.13) передбачено, що умовою для реалізації АТ «Ощадбанк» своїх внутрішніх заборон щодо надання фінансових послуг визначено, зокрема, перебування особи у міжнародному санкційному списку ОFАС. Водночас відповідач не врахував той факт, що позивач не належать до міжнародного санкційного списку ОFАС.

Та обставина, що на підставі акта Executive Order 13818 позивача включено до санкційного списку (офіційна інформація, яка після запровадження санкцій опублікована на сайті OFAC), свідчить про те, що відповідні санкції мають виключно внутрішній характер і діють на території саме США, а відтак не можна вести мову про їх міжнародний характер, зокрема про будь-які наслідки від їх запровадження на території України.

Стаття 1 акту Executive Order 13818 від 20 грудня 2017 року, виданого Президентом США передбачає фактично лише умови його застосування на території Сполучених Штатів Америки, оскільки закріплює, що все майно та майнові інтереси особи, яке знаходиться чи в майбутньому буде знаходитися в Сполучених Штатах Америки блокується і не може бути передане, вилучене, відчужене чи іншим чином використане особою, яка включена до списку.

Відповідачем не надано суду будь-яких документів, в тому числі й положень нормативно-правових актів, на підставі яких можна було б встановити, що включає в себе поняття «міжнародний санкційний список OFAC», які його складові і які підстави дають можливість розглядати позивача як особу, яка перебуває у «міжнародному санкційному списку OFAC».

Твердження АТ «Ощадбанк» щодо наявності нормативної підстави для відмови у здійсненні фінансової операції є необгрунтованими, з огляду на таке.

Так, відносини між позивачем та банком є відносинами, на які поширюється законодавство про захист прав споживачів і відповідач у процесі розгляду справи не спростовував відповідну обставину.

Відповідно до п. 7-1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» споживач фінансових послуг - це фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю.

У свою чергу пункт 14 частини першої статті 14 цього Закону передбачає, що фінансовими вважаються, зокрема банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Частиною 2 статті 3 цього Закону прямо передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку і`з захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються законодавством про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно- правовими актами.

Конституція України прямо встановлює заборону протиправного позбавлення власника права власності (частина четверта статті 41); непорушність цього права означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі (абзац другий пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 листопада 2004 року№ 16-рп/2004).

Конституційний Суд України (Перший сенат) у Рішенні від 5 червня 2019 року № 3- р(І)/2019 вказав, що право власності не є абсолютним, тобто може бути обмежене, однак втручання у це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності (абзац сьомий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини).

У рішенні від 28 серпня 2020 року у справі № 10-р/2020 Конституційний Суд України також наголосив, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Положення статті 41 Конституції України кореспондується з відповідними положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якими кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Держава може вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Європейський суд з прав людини також прийшов до висновку, що принцип законності є однією із найважливіших вимог статті 1 протоколу № 1 і держава має право контролювати використання власності шляхом застосування «законів». Принцип законності також передбачає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, точними та прогнозованими (рішення у справі«Броньовський проти Польщі» (заява № 31443/96), п. 109 рішення у справі «Беєлер проти Італії» (заява № 33202/96).

Також Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання «згідно із законом» вимагає від оспорюваного заходу, за яким здійснюється втручання, підгрунтя в національному законодавстві і стосується також якості закону, тобто закон має бути доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачати наслідки його дії щодо себе, і відповідати принципу верховенства права (рішення у справі «Шалімов проти України» (заява № 20808/02).

Таким чином можливість позивача отримувати послуги банківського обслуговування, а також зазнавати будь-яких обмежень у використанні своїх грошових коштів, в тому числі й щодо їх переказу третім особам, може бути обмежена лише у випадках, які прямо передбачені нормативно-правовими актами. Натомість відмова АТ «Ощадбанк» у здійсненні переказу грошових коштів базується виключно на його локальному акті - пункті 6.13 Політики АТ «Ощадбанк» з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового зниження, затвердженої рішенням наглядової ради AT «Ощадбанк» від 26 серпня 2020 року (із змінами та доповненнями). Відповідач не вказує на будь-яке положення нормативно-правового акту, який передбачав, що перебування особи у Списку спеціально позначених громадян і заблокованих осіб, (Specially Designated Nationals and Blocked Persons List) Управління контролю за іноземними активами (OFAC, Office of Foreign Assets Control) Міністерства фінансів Сполучених Штатів Америки може бути підставою для відмови у отриманні фінансових послуг.

При цьому, рішення іноземних держав, їхніх органів та посадових осіб не може бути підставою для обмеження прав та свобод громадян України безпосередньо в Україні, оскільки в такому випадку їм фактично надається право впливати на внутрішню політику України, її органів влади, місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб, які функціонують на території України, що прямо суперечить положенням статті 1, 2 Конституції України та статті 2 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики», які проголошують Україну суверенною і незалежною державою, внутрішня і зовнішня політика якої базується на безумовному додержанні Конституції України, забезпеченні в Україні прав і свобод людини і громадянина та гарантування прав і свобод, проголошених Конституцією України, забезпеченні верховенства права, економічної і політичної незалежності держави.

Такий висновок підтверджується і позицією органів влади України, зокрема Висновком Національного агенства з питань запобігання корупції до проекту Ззакону України «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» та інших законів України щодо посилення вимог антикорупційного законодавства, фінансового контролю та обмежень щодо осіб, стосовно яких застосовано санкції, (реєстр №5030 від 05.02.2021). Відповідним законопроектом пропонувалося, зокрема, закріпити визначення поняття «санкції» і віднести до них санкції Управління контролю за іноземними активами Міністерства фінансів Сполучених Штатів Америки (OFAC SDN List), санкції Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, санкції Європейського Союзу, санкції Ради Безпеки ООН. Водночас позиція Національного агенства з питань запобігання корупції полягає в тому, що «рішення чи акти іноземних держав або відповідних органів іноземних держав не лише не можуть бути підставою для застосування санкцій, але й не можуть бути підставою для прийняття рішень про застосування санкцій. Такий підхід також є цілком обгрунтованим, оскільки відповідає принципам суверенітету і невтручання у внутрішні справи».

Факт застосування до позивача санкцій Управління контролю за іноземними активами США (OFAC) Міністерства фінансів США не підлягає моніторингу фінансовими установами як такий, що не передбачений законодавством України, а відповідно позивач не може зазнавати і будь-яких обмежень, пов`язаних з санкційними обмеженнями США.

Будь-яке обмеження права позивача на здійснення переказу грошових коштів можливе виключно відповідно до положень нормативно-правових актів, які не передбачають такої підстави для відмови у здійсненні фінансової операції як включення чи перебування особи у Списку спеціально позначених громадян і заблокованих осіб, (Specially Designated Nationals and Blocked Persons List) Управління контролю за іноземними активами (OFAC, Office of Foreign Assets Control) Міністерства фінансів Сполучених Штатів Америки.

Суд критично ставиться до посилань банку на лист Національного банку України номер 25-0005/38490 від 02.06.2023, в якому зазначено, що на думку Національного банку України, банкам доцільно у своїй діяльності враховувати, крім іншого, факти включення їх клієнтів до санкційних списків іноземних партнерів України, оскільки зазначеного листа не існувало на момент виникнення спірних відносин між ОСОБА_1 та банком щодо відмови останнього у здійсненні фінансової операції.

Так, згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції по суті ухвалив вірне рішення, визнаючи протиправними дій АТ «Державний ощадний банк України» щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів, але суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та невірно та неповно мотивував своє рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання протиправними дій Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про визнання протиправними дій АТ «Ощадбанк» щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів не може вважатись повністю обґрунтованим, і таким, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його зміни, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. При цьому резолютивна частина рішення суду першої інстанції про вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій АТ «Ощадбанк» щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів, судом апеляційної інстанції не змінюється, оскільки вона є вірною по суті вирішеного судом спору.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Судові витрати по сплаті відповідачем судового збору за подачу апеляційної скарги до суду не підлягають відшкодуванню позивачем, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду в частині його перегляду змінено з викладенням його мотивувальної частині в редакції цієї постанови. Суд апеляційної інстанції не скасовує рішення суду першої інстанції і не ухвалює нове рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану представником Солдатенком Андрієм Михайловичем, задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання протиправними дій Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо відмови у здійсненні переказу грошових коштів змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 15 жовтня 2024 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна