ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9481/24 Справа № 212/7321/24 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/7321/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2024 року, яке ухвалено суддею Чорним І.Я.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 серпня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»(надалі АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що з 15.05.1995 року по 16.10.2023 року ОСОБА_1 працювала у АТ «Кривбасзалізрудком» машиністом конвеєра та підземною стовбурною на ш. «Тернівська» ( ім. Леніна) з пільговим пенсійним забезпеченням за Списком №1.

16.10.2023 позивачка звільнилась з АТ «Кривбасзалізрудком», у зв`язку з виявленням невідповідності її, як працівника, виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я.

За висновком МСЕК від 18.07.2024 року ОСОБА_1 , було первинно встановлено втрату працездатності у розмірі 60% та третю групу інвалідності безстроково, у зв`язку із професійними захворюваннями вібраційною хворобою другої стадії від дії загальної вібрації та хронічною двобічною сенсоневральною ( нейросенсорною) приглухуватістю другого ступеня ( з легким зниженням слуху).

У зв`язку із отриманими профзахворюваннями позивачка постійно відчуває себе слабкою, немічною та безпорадною, змушена постійно лікуватись, щоб знімати болі у суглобах та спині і її здоров`я стало слабким. ОСОБА_1 зазначає, що її постійно турбує біль у шийному відділі хребта, який віддає в обидва надпліччя, з`явилось оніміння пальців рук, обмеження рухів при поворотах голови і різні боки, біль в міжлопатковій ділянці, біль в плечових суглобах, головний біль, запаморочення, поганий сон, почала втрачати слух на обидва вуха.

Свої моральні і душевні страждання позивачка, виходячи з критеріїв розумності та справедливості, оцінює в 480 000,00 гривень та просить стягнути з відповідача на її користь за спричинену моральну шкоду, у зв`язку із ушкодженням здоров`я, зазначену суму, без утримання усіх податків та обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2024 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 240 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати у розмірі 2 400,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивачки, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивачки та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що нею оцінено свої моральні страждання, виходячи з критеріїв розумності і справедливості, тоді як суд першої інстанції безпідставно занизив розмір моральної шкоди. При цьому, просить суд апеляційної інстанції врахувати ступінь втрати нею професійної працездатності, визнання її людиною з інвалідністю третьої групи та причини виникнення професійних захворювань.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ «Кривбасзалізрудком» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» - адвоката Каретну Є.В., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 , у період з 15.05.1995 по 16.10.2023, перебувала у трудових відносинах з АТ «Кривбасзалізрудком» та працювала на посаді машиніста конвеєра та підземною стовбурною на шахті «ім. Леніна» (з 01.04.2016 перейменована шахта «Тернівська»), була звільнена з підприємства 16.10.2023, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі, внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 09 травня 2024 року, складеного на АТ «Криворізький залізорудний комбінат», встановлено наявність у ОСОБА_1 професійних захворювань, а саме: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації синдром церебрально-переферичної ангіодистонії; синдром полірадикулоневропатії, переважно на шийному рівні, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ( ПФ другого ступеня); хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня ( з легким зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Згідно пункту 17 даного Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи стовбуровим (підземним) дільниці № 13 шахти «Тернівська» («ім. Леніна») ПАТ «Кривбасзалізрудком» та АТ «Кривбасзалізрудком» у періоди з 22.01.2001 року по 15.06.2009 року та з 11.05.2009 року по 16.10.2023 року ОСОБА_1 в підземних умовах шахти приймала та подавала сигнали з шахти на поверхню і з поверхні машиністу підіймальної машини стосовно підіймання та спускання людей і вантажів на стовбурах з добовою плановою видачею корисної копалини та породи: під час вантажного підіймання до 1250 т., вантажно-людського до 750т., скіпового до 6000т.; керувала кулачковими пристроями, штовхачами, хитними площадками, стопорами та іншими механізмами з навантаження клітей, скіпів і баддів; приймала навантажені та відправляла порожні вагонетки на приймальній площадці; брала участь у спусканні підійманні й вивантаженні довгомірних матеріалів та важкого обладнання; спостерігала за справним станом засобів підіймання, гальмівних та запобіжних пристроїв, засобів сигналізації; керувала запобіжними пристроями; прибирала розсипану гірничу масу, очищала скіпи, кліті, бадді, штовхачі; відкачувала воду, обслуговувала насоси, очищала бадді. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадала під вплив рівнів шуму та вібрації загальної, що перевищували нормативні показники.

Відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 26 років 06 місяців в шкідливих умовах, та неодноразову зміну керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо.

Внаслідок зазначено вище захворювання позивачка ОСОБА_1 , 18.07.2024 року пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК), де їй первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60% (55 % по вібраційна хвороба, 5 % приглухуватість) з 24.06.2024 року безстроково, а також встановлено третю групу інвалідності з 24.06.2024 року безстроково. Також визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. Вказані обставини підтверджується копіями довідок МСЕК серії 12ААА №130074 від 18.07.2024, серії 12ААГ №573714 від 18.07.2024.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з медичної карти.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивачки моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими нею на виробництві відповідача професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 09 травня 2024 року, причиною професійних захворювань позивачки є робота протягом 26 років 06 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що перевищували нормативні, на АТ «Кривбасзалізрудком».

Отже, роботодавець АТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивачки, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивачки, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачці заподіяна моральна шкода під час її роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною її професійних захворювань, які потягли за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачці ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок відповідача АТ «Кривбасзалізрудком», що в апеляційному порядку не оспорюється.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 240 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачкою, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивачки, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивачки і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати нею професійної працездатності.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивачки.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона, втратила професійну працездатність у розмірі 60% та визнана людиною з інвалідністю ІІІ групи, безстроково, що потягло за собою її звільнення із займаної посади. Після втрати працездатності, у позивачки змінилися умови життя, вона періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності вона постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення її стану, відновлення її стану здоров`я у повному обсязі неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації.

Так, колегією суддів встановлено, що позивач зазнав фізичну біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, працю в шкідливих умовах праці протягом 26 років 06 місяців на АТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 60%, з визнанням позивачки особою з інвалідністю третьої групи, безстроково, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача,вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 240 000,00 грн. до 340 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що є розумним, виваженим і справедливим у її ситуації, а тому частково задовольняє апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «Кривбасзалізрудком»на користь держави та збільшує цей розмірі з 2 400,00 грн. до 3 400,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Крім того, з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави підлягає стягненню судовий збір 5 100,00 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (3 400,00 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2024 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 240 000,00 гривень до 340 000 (триста сорока тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення К Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2024 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмірі з 2 400,00 гривень до 3 400 (трьох тисяч чотирьохсот) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачкою на користь держави судовий збір у розмірі 5 100 (п?ять тисяч сто) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: