ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року м. Чернівці

Справа № 727/1533/23

Провадження №22-ц/822/818/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар - Факас А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2024 року, головуючий у І-й інстанції - Одовічен Я.В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000 грн щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Якименко М.М. звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання відсутнім права на стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що мінімальний гарантований розмір аліментів з 01 грудня 2022 року для дитини віком до 6 років становить 1 136 грн, а мінімальний рекомендований розмір аліментів - 2 272 грн. За 2022 рік ОСОБА_1 задекларував дохід у розмірі 669 343,92 грн. Проте, ця сума не є чистим доходом, оскільки він перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Зазначав, що середня заробітна плата по Чернівецькій області становить 11 326 грн. За загальним правилом аліменти на дитину визначаються у розмірі 1/4 частки від заробітку платника аліментів. За домовленістю між батьками дитини, той з них хто проживає окремо, може брати участь в утриманні дитини в грошовій або натуральній формі.

Саме за такою домовленістю, після того як ОСОБА_2 почала проживати окремо від батька дитини, позивач і надає кошти на утримання сина та здійснює всі необхідні покупки для нього до цього часу і буде продовжувати в майбутньому у силу своїх можливостей, з урахуванням встановлених законодавством гарантованих та рекомендованих розмірів.

Вважав, що підстави для стягнення аліментів з ОСОБА_1 у примусовому порядку відсутні, оскільки він добровільно виконує такий обов`язок у розмірі, не меншому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, а саме ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку як в грошовій, так і в натуральній формі.

Посилався на те, що до 21 травня 2023 року батько приймав участь в утриманні сина добровільно та надавав кошти ОСОБА_2 на утримання дитини, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів за цей період.

Після 21 травня 2023 року малолітній ОСОБА_4 проживає з ним і перебуває на його повному утриманні. Він може документально підтвердити витрати на утримання сина у червні 2023 року на суму 6 117,37 грн, у липні 2023 року - 7 833,36 грн, у серпні 2023 року - 5 075,38 грн.

При цьому мати добровільно участі в утриманні сина не приймає, домовленості між ними досягнуто не було.

З урахуванням змінених позовних вимог, просив визнати відсутнім у ОСОБА_2 права на стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2024 року за заявою ОСОБА_2 її позовну заяву про стягнення аліментів залишено без розгляду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання відсутнім права на стягнення аліментів відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що припинення права на аліменти того з батьків, на чию користь вони стягуються, можливе у разі зміни підстав стягнення аліментів, зокрема, у разі зміни місця проживання дитини, на утримання якої стягуються аліменти.

Надані ОСОБА_1 докази, а саме, платіжні інструкції на підтвердження фактів добровільної сплати ним коштів на утримання дитини за період з вересня 2022 року по лютий 2023 року, не приймаються до уваги, оскільки за вказаний період часу аліменти з ОСОБА_1 не стягувались, а отже, його право порушене не було.

Досліджені судом висновки фахівців за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 02 червня 2023 року не стосуються предмету доказування у даному спорі, оскільки спір про визначення місця проживання дитини у межах даної цивільної справи не вирішувався.

Обраний позивачем спосіб захисту «визнання відсутнім у одного з батьків права на стягнення аліментів на утримання дитини» призведе до звуження прав дитини, зокрема права на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та не відповідає принципу «забезпечення якнайкращих інтересів дитини».

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвокат Якименко М.М. звернувся до Чернівецького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2024 року.

Вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 листопада 2022 року у справі №188/1029/19, від 28 червня 2023 року (справа № 186/126/21), від 12 травня 2023 року (справа № 686/12480/22), від 19.01.2021 року (справа № 916/1415/19), з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, без урахування найкращих інтересів дитини.

Зазначає, що рішення суду про визначення місця проживання дитини на момент ухвалення оскаржуваного рішення не набрало законної сили та оскаржене в апеляційному порядку.

З 20 травня 2023 року до 15 травня 2024 року син проживав з батьком, а постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2023 року в порядку забезпечення позову було заборонено ОСОБА_2 до ухвалення рішення у справі 727/5956/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини вчиняти дії, спрямовані на зміну місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , фактичним місцем проживання наразі якого є разом з його батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Визнання відсутнім у матері права на стягнення аліментів на утримання дитини, яка у цей період проживає з батьком, здійснюється саме в інтересах дитини на час проживання її з батьком, оскільки унеможливлює стягнення аліментів з людини, на повному утриманні якої перебуває дитина.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2022 року (т. 1, а.с.5-6).

Від шлюбу у сторін є малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с.7).

Судовим наказом Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2024 року у справі №727/5611/24 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 3, а.с.44).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2024 року у справі №727/5956/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 за місцем її проживання.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 серпня 2024 року у справі №727/5956/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2024 року - без змін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2024 року у справі 727/6301/23, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 03 вересня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 суд виснував, що вирішуючи спір у справі в частині позовних вимог про звільнення від сплати аліментів, суди попередніх інстанцій виходили із того, що у серпні 2018 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання сина.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються

у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23).

Як встановлено судом, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 не стягувались, ОСОБА_1 не є платником аліментів за рішенням суду.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів ухвалою суду від 21 лютого 2024 року залишено без розгляду. Судовим наказом Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2024 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 червня 2024 року.

Захист суб`єктивних цивільних прав та інтересів здійснюється в передбаченому законом порядку, тобто за допомогою застосування належної форми, засобів і способів захисту. Законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. Порушення права - це наслідок протиправної поведінки протилежної сторони, чиїми діями завдано шкоду правам та інтересам особи. Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Оспорювання - це наявність спору між учасниками цивільно-правових відносин про приналежність чи відсутність права в однієї із сторін

У постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 233/3516/18-ц Верховний Суд виснував, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому обов`язком позивача є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову у позові.

Як встановлено судом, позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення аліментів за спірний період (до 21 травня 2023 року та з 21 травня 2023 року по 15 травня 2024 року) ОСОБА_2 не пред`являла і за даний період аліменти з нього за рішенням суду не стягувались, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність факту його порушеного права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно застосувавши вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю, оскільки позивач у порядку статті 81 ЦПК України не обґрунтував та не надав будь-яких доказів, що діями відповідача були порушені його права та інтереси.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 14 жовтня 2024 року.

Головуючий І. М. Литвинюк

Судді: М. І. Кулянда

О.О. Одинак