Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі колегії: головуючого судді - Букіної О.М.

присяжних - Мелащенко А.Г., Мельник О.І.

при секретарі-Кавун В.В.

за участю заявника - ОСОБА_1

адвоката - Лєгостаєва І. В.

адвоката - Данілова Ю.В.

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2 , про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, -

В С Т А Н О В И В:

25.10.2023 року заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва з заявою, в якій просять:

- визнати недієздатним громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 );

- встановити опіку над громадянином України ОСОБА_3 та призначити його опікунами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 посилається на те, що є рідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом другої групи по загальному захворюванню, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії КИЕ-1 №056233, виданою 12.05.1997 року спеціалізованою психіатричною медико-соціальною експертною комісією №2 та пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , виданого пенсійним фондом України 28.06.2023.

Причиною його інвалідності є хронічне психічне захворювання, яке призводить до того, що він має обмеження життєдіяльності до самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, до навчання, до професійного навчання, до здобуття освіти. Загальна тривалість перебування на інвалідності з 1993 року.

ОСОБА_3 не може у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю і зв`язку з цим, він перебуває на обліку у лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства «Київської міської психоневрологічної лікарні №2.

Весь час за ОСОБА_3 доглядає заявник. У ОСОБА_1 добрий стан здоров`я, спиртні напої або наркотичні засоби не вживає, і на обліку у психоневрологічному або наркотичному диспансері не перебуває. На сьогодні, окрім ОСОБА_3 , на утриманні заявника нікого немає. Він має можливість і бажання доглядати свого рідного брата і бути його опікуном.

Разом із заявником зареєстрований і проживає його батько- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте останній за станом здоров`я не може опікуватися власним сином, так як потребує також сторонньої допомоги.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, він може цим самим, поставити себе у скрутний матеріальний стан, стати жертвою недобросовісних людей.

За таких обставин просить заяву задовольнити, ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 недієздатним та встановити над ним опіку, призначивши заявника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) його опікуном.

26.10.2023 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді ОСОБА_7..

На підставі протоколу попереднього відбору присяжних від 26.10.2023, у справі попередньо відібрані присяжні: Коваленко Світлана Юріївна та Мельник Олександр Іванович .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.10.2023 року, прийнято справу до провадження Солом`янського районного суду м. Києва, відкрити провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами окремого провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.10.2023 заінтересованій особі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено адвоката з числа адвокатів Правобережного Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.11.2023 по справі призначено судово-психіатричну експертизу, провадження якої доручено Державній установі «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

04.04.2024 від Державної установи «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшов висновок судово - психіатричного експерта № 68 від 18.01.2024.

05.04.2024 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ в зв`язку з неможливістю продовжувати розгляд справи суддею ОСОБА_7, у зв`язку з її звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої Ради правосуддя від 13.02.2024 року №409/0/15-24.

05.04.2024 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіній О.М..

17.05.2024 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло подання від Орган опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над рідним братом де вказує, що медичних протипоказань для призначення його опікуном немає, санітарно-гігієнічні та житлово - побутові умови проживання - задовільні. В зв`язку з чим, вважають за доцільне призначити опікуном ОСОБА_1 над рідним братом ОСОБА_3 , у разі визнання його недієздатності.

02.07.2024 ухвалою Солом`янський районний суд м. Києва у справі постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання до участі у розгляді справи залучено ІНФОРМАЦІЯ_4.

15.08.2024 від Органу опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі його представника.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 подану заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник заявника - адвокат Данілов Ю.В. в судовому засіданні подану заяву просив задовольнити посилаючись також на те, що інших осіб, які в силу закону могли б здійснювати опіку над ОСОБА_3 , окрім заявника, немає.

Адвокат Легостаєв І.О. подану заяву підтримав та просив її задовольнити посилаючись на те, що це буде відповідати інтересам ОСОБА_3 .

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Зважаючи на стан психічного здоров`я гр. ОСОБА_3 , викладений у висновку судово-психіатричного експерта № 68 від 18.01.2024 року, останній в судове засідання не викликався.

Згідно із ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (ч. 2 п. 1ст. 293 ЦПК України).

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши пояснення заінтересованої особи Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, врахувавши думку представника особи, щодо якої розглядається заява, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи та дослідивши письмові докази, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

У заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (ч. 3 ст. 297 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом другої групи по загальному захворюванню, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії КИЕ-1 №056233, виданою 12.05.1997 року спеціалізованою психіатричною медико-соціальною експертною комісією №2 та пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , виданого пенсійним фондом України 28.06.2023.

Причиною його інвалідності є хронічне психічне захворювання, яке призводить до того, що він має обмеження життєдіяльності до самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, до навчання, до професійного навчання, до здобуття освіти. Загальна тривалість перебування на інвалідності з 1993 року.

ОСОБА_3 не може певною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує медичного як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю і зв`язку з цим, він перебуває на обліку у лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства «Київської міської психоневрологічної лікарні №2.

Догляд та піклування за ОСОБА_3 здійснює його рідний брат , тобто заявник ОСОБА_1 , який на обліку у психоневрологічному або наркотичному диспансері не перебуває. На сьогодні, окрім ОСОБА_3 , на утриманні заявника нікого немає. Він має можливість і бажання доглядати за ОСОБА_3 і бути його опікуном.

Разом із заявником зареєстрований і проживає його батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Проте, в ході розгляду справи встановлено, що останній є людиною похилого віку і не може у повній мірі опікуватися своїм сином ОСОБА_6 , оскільки сам потребує сторонньої допомоги.

За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Виходячи зі змісту вказаної статті, обов`язковими умовами для визнання фізичної особи недієздатною, крім наявності в неї хронічного, стійкого психічного розладу, є нездатність такої особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в ЦК України.

Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Встановлення хронічної хвороби, недоумства, іншого важкого захворювання, що спричинили стійкий розлад психіки, належать до компетенції відповідних медичних закладів.

Відповідно до ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

Згідно з абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

Відповідно до статті 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними, такий висновок експертизи повинен бути обґрунтованим та мати конкретний характер. При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 акцентовано увагу судів на тому, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

З аналізу наведених норм слідує, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності з умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не можуть покладатися докази, які ґрунтуються на припущеннях.

Висновком судово-психіатричного експерта №68 від 18.01.2024 встановлено, що у теперішній час ОСОБА_3 (який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), страждає виражений хронічний стійкий психічний розладом у формі шизофренії параноїдальної. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_3 , не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом він потребує опіки. За своїм психічним станом ОСОБА_3 не може постати перед судом та надавати пояснення у справі.

За таких обставин, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 , страждає стійким хронічним психічним розладом у формі шизофренії параноїдальної, не здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому наявні всі правові підстави для визнання його недієздатним.

Встановлений судовий порядок вирішення питання про визнання громадянина недієздатним є важливою гарантією захисту прав і законних інтересів громадян.

Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують відомості про наявність підстав для визнання недієздатним ОСОБА_3 , що буде відповідати його інтересам і сприятиме захисту та реалізації прав останнього.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатним ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

При ухваленні рішення про визнання особи недієздатною слід вирішити питання про встановлення над нею опіки та призначення їй опікуна.

Так, правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун.

Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. Призначення опікуна недієздатній особі переслідує перш за все найважливішу ціль - не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві.

Відповідно ч. 1ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Відповідно до ч. 1ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Статтею 55 Цивільного кодексу України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Виходячи з аналізу ч. 1 ст. 60 ЦК України та ч. 1 ст. ст. 300 ЦПК України, обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Відповідно до ст. 63 ЦК України, опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених ст. 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до вимог частини 4 статті 63 Цивільного кодексу України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Вимоги, яким повинен відповідати опікун, визначені статях 63, 67 Цивільного кодексу України.

Звертаючись до суду заявник просив визнати ОСОБА_3 , недієздатним та встановити над ним опіку, призначивши заявника ОСОБА_1 його опікуном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_4 , виданого 26.02.1968 року Жовтневим РАЦС м. Києва, актовий запис №685 та свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_5 , виданого 15.02.1962 року бюро РАЦС Залізничного району м. Києва, актовий запис №32.

Вирішуючи питання про призначення опікуна недієздатній особі, обов`язково слід з`ясувати, чи належить заявник до членів її сім`ї. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Відповідно до положень СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» визначено в рішенні Конституційного Суду України №5-рп/99, згідно якого це особи, які постійно разом мешкають і ведуть спільне господарство, мають спільні витрати, бюджет, харчування, купують майно для спільного користування, беруть участь у витратах та утримання житла, його ремонт.

Відповідно до ч. 5 ст. 63 ЦК України, фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до ст. 72 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах.

Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Пунктом 1.1. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 (далі - Правила), передбачено, що опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.

При призначенні опікуна важливі та обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).

Таке подання має для суду лише рекомендаційний характер.

Відповідно до подання від Орган опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном, Орган опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації вказує, що медичних протипоказань для призначення його опікуном немає, санітарно-гігієнічні та житлово - побутові умови проживання - задовільні. В зв`язку з чим, керуючись ч.1, ст300 ЦПК України, ст.ст. 58, 60, 63ЦК України вважає за доцільне призначити опікуном ОСОБА_1 над рідним братом ОСОБА_3 , у разі визнання його недієздатності.

Обставин, які виключають можливість призначення ОСОБА_1 опікуном над рідним братом ОСОБА_3 , визначених статтею 64 Цивільного кодексу України, судом не встановлено, а тому він може виконувати обов`язки опікуна.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ЦПК України.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання ОСОБА_3 недієздатним та призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 , є обґрунтованими і такими, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 39-41, 55, 58, 60 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 268, 293-294, 295-300 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2 , про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), недієздатним.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк дії рішення суду про визнання ОСОБА_3 становить 2 (два) роки.

Роз`яснити, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення такого строку.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.10.2024.

Головуючий: Букіна О.М.

Присяжні: Мельник О.І.

Мелащенко А.Г.