ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/636/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участю секретаря Панькевич Т.І.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2 ,

позивачки ОСОБА_3 ,

представників позивачки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/10813/23 за апеляційними скаргами адвоката ВАРОДИ Павла Борисовича, який діє в інтересах ОСОБА_6 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року, повний текст якого складено 25 квітня 2024 року, та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2024 року, ухвалені суддею Герчаківською О.Я., у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року у справі № 607/22543/21 відмовлено в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя та задоволено зустрічний позов.

Визнано приватною власністю ОСОБА_9 97/100 частини квартири АДРЕСА_1 , з яких: особистою приватною власністю 94/100 частини та 3/100 частини в порядку поділу майна подружжя. Визнано за ОСОБА_9 , в порядку поділу майна подружжя, право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення СССVІ в будинку АДРЕСА_2 .

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасовано. Ухвалене в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 3/100 частини квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення CCCVI в будинку АДРЕСА_2 . В решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15 травня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у постанові Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року. Виправлено описку в постанові Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року в цивільній справі №607/22543/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ майна подружжя, зокрема, вірно зазначено «провулок Генерала ОСОБА_10 » замість помилково зазначеного «вулиця Генерала М.Тарнавського».

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської від 26 травня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_9 про виправлення описки у рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської від 15 вересня 2022 року.

Виправлено допущену описку в тексті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/22543/21 від 15 вересня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ майна подружжя, зокрема, адресу спірної квартири та нежитлового приміщення змінено з «вулиця Генерала М.Тарнавського» на «провулок Генерала М.Тарнавського».

Спірні квартиру та нежитлове приміщення придбані за час шлюбу за ціною 36000 доларів США, з яких 33900 доларів США - кошти, отримані від продажу особистої квартири позивачки і 2100 доларів США - спільні кошти подружжя, що встановлено судами першої та другої інстанції при розгляді справи № 607/22543/21 за позовом ОСОБА_1 до позивачки про визнання права власності та поділ майна подружжя.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2023 року у справі №607/22543/21 дійшов висновку, що « ОСОБА_1 не надав доказів наявності в нього на час укладення шлюбу будь-яких особистих грошових заощаджень, які могли б бути внесені як оплата частини вартості квартири. Крім того, під час розгляду справи судами попередніх інстанцій ОСОБА_1 посилався на те, що спірна квартира за час його шлюбу з ОСОБА_9 істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок його трудових та грошових затрат, зокрема в результаті проведення поточного ремонту, що, на його думку, давало суду підстави для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя. Однак суди попередніх інстанцій встановили, що наведені обставини не підтверджені належними та допустимими доказами».

Суперечливі твердження позивача не залишилися поза увагою судів, що й призвело до відповідного висновку про неправдивість пояснень ОСОБА_1 , їх необґрунтованість та безпідставність щодо походження коштів для придбання спірної квартири.

31 травня 2023 року за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на 3/100 частини квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , тобто на наступний день після вступу в законну силу ухвали Тернопільського апеляційного суду від 15 травня 2023 року про виправлення описки.

01 червня 2023 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_9 надіслав досудову вимогу про усунення перешкод у користуванні приватною власністю, не навівши жодних аргументів в чому ж полягають такі перешкоди, що свідчить про виникнення конфліктних ситуацій, а також не підтверджує вчинення позивачкою будь-яких перешкод у користуванні житлом.

13 червня 2023 року ОСОБА_9 на адресу ОСОБА_1 направлено відповідь на досудову вимогу із пропозицією компенсації 3/100 частини квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 з метою уникнення спорів в майбутньому. Окрім того, жодних перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою та нежитловим приміщенням позивачка ніколи не чинила ані до реєстрації права власності, ані, тим більше, протягом одного дня після реєстрації права власності на спірне майно за відповідачем.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №335751919 від 15 червня 2023 року, за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на 97/100 частини квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Спірна квартира загальною площею 81.9 кв.м, житловою площею 45.3 кв.м складається із: 1-коридор площею 16.7 кв.м, 2-туалет площею 1.6 кв.м, 3-ванна площею 4.0 кв.м, 4-кухня площею 10.9 кв.м, 5-житлова кімната площею 10.4 кв.м, 6-житлова кімната площею 14.9 кв.м, 7-житлова кімната площею 20.0 кв.м, 8-балкон площею 3.4 кв.м.

У квартирі станом на день звернення до суду з позовом зроблено лише чорнову обробку, а тому вона не придатна для проживання, що підтверджується актом обстеження від 10 червня 2023 року та довідкою, виданою об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Олімп Тернопіль 1» №23 від 07 червня 2023 року.

Позов про припинення права власності ОСОБА_1 на частку у спільному майні подано з наступних підстав: частка ОСОБА_1 в спільному майні є незначною (3/100) і не може бути виділена в натурі, спільне майно є неподільним, спільне володіння і користування спільним майном з ОСОБА_1 є неможливим, припинення права відповідача на відповідну частку не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім`ї.

Частка ОСОБА_1 в спільному майні є незначною (3/100) відносно частки ОСОБА_9 (97/100).

Виділення часток квартири в натурі є неможливим, адже квартира, яка знаходиться у спільній частковій власності, підлягає розподілу в натурі лише у випадку, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Проте, таке переобладнання у спірній квартирі є неможливим.

Отже, частка ОСОБА_1 у спірній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, оскільки складає лише 3/100 частки.

Вказує, що ОСОБА_9 та ОСОБА_1 не пов`язані сімейними або родинними стосунками, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, між ними існують неприязні стосунки, що унеможливлює спільне володіння та користування квартирою.

Окрім того, ОСОБА_1 не утримує спірне майно та не сплачує комунальні платежі.

Досудова вимога ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у користуванні приватною власністю без обґрунтувань та пояснень, в чому саме полягають такі перешкоди, свідчить про наявність конфлікту між сторонами та неможливість спільно користуватися квартирою.

ОСОБА_1 з 2009 року зареєстрований по АДРЕСА_5 . У спірній квартирі відповідач не проживав жодного дня з моменту її придбання, а також не користувався нежитловим приміщенням.

За таких обставин, припинення права ОСОБА_1 на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, тому наявні підстави для припинення права власності ОСОБА_1 на частку у спірній квартирі та нежитловому приміщенні зі стягненням на його користь відповідної грошової компенсації. У такому разі відповідач отримує справедливу компенсацію вартості частки у майні й це не призведе до порушення його прав як власника.

З огляду на вищенаведене, ОСОБА_9 просила:

- припинити право власності ОСОБА_1 на 3/100 частини квартири, що по АДРЕСА_6 ;

- припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину нежитлового приміщення СССVІ за адресою: АДРЕСА_6 ;

- визнати за ОСОБА_9 право власності на 3/100 частини квартири, що по АДРЕСА_6 ;

- визнати за ОСОБА_9 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення СССVІ в будинку АДРЕСА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 3/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_6 .

Визнано за ОСОБА_11 право власності на 3/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_6 .

Припинено право власності ОСОБА_1 на частину нежитлового приміщення СССVI за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_11 право власності на частину нежитлового приміщення СССVI за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 3220.80 грн сплаченого судового збору.

Додатковим рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 22000.00 грн та 667.50 грн витрат за оплату робіт з визначення ринкової вартості майна.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суду, адвокат Варода П.Б., який діє в інтересах ОСОБА_12 , подав на них апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року апелянт, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява №39948/06, п. 47).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Вказує, що Позивачка, звертаючись у суд з позовом, як на одну з підстав, визначених ст.365 ЦК України, для припинення права на частку у спільному майні, зазначає, що спірна квартира та нежитлове приміщення, які належать їй та відповідачу на праві спільної часткової власності, є неподільними, а також, що частка відповідача у спірному майні є незначною і не може бути виділена в натурі.

Однак, вказуючи про те, що річ є неподільною та виділ частки з спільного майна у натурі неможливий, позивачкою на підтвердження даної обставини не надано жодних належних та допустимих доказів.

Також, позивачкою не доведено, що відповідачем вчиняються їй перешкоди, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості спільно володіти та користуватися цим нерухомим майном, а отже не підтверджено обставину, визначену п.3 ч.1 ст.365 ЦК України.

Аргументи позивачки про те, що частка у майні відповідача є незначна, тому позбавлення права власності на неї не завдасть істотної шкоди його інтересам не заслуговують на уваги, оскільки позивачка не підтвердила існування обставин, відповідно до яких було б можливим примусове припинення права співвласника на частку відповідно до положень статті 365 ЦК України, а також того, що таке втручання у право власності відповідача на єдине житло є виправданим відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, позивачкою не проведено експертної оцінки реальної вартості спірного майна на день розгляду справи в суді.

Зазначає, що з наданої позивачкою довідки про ринкову вартість спірної квартири, складеної Тернопільською торгово-промисловою палатою (оцінювач ОСОБА_13 ) без дати та номера, слідує, що позивачкою не доведено перед судом вартості майна, яке є предметом позову, відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», зокрема, не подано звіт про оцінку його ринкової вартості у відповідності до вимог п.56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10 вересня 2003 року, яким передбачено, що звіт про оцінку майна повинен бути складений у повній формі, містити дату оцінки та дату завершення складання звіту, строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства. Утім, як вбачається із вищевказаної довідки про ринкову вартість спірної квартири, вона є інформаційно-консультативною з питань оцінки майна.

Позивачка не заявляла у суді клопотання про призначення судової експертизи задля визначення дійсної вартості спірного майна.

Враховуючи наведене, вважає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки обставини для припинення права спільної часткової власності відповідача у спірному майні за рішенням суду, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України, відсутні.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2024 року апелянт просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що ціна позову ОСОБА_11 становить 71155 грн, а розмір заявлених витрат, понесених на професійну правничу допомогу - 30000 грн. Тобто, вважає, що вказана сума не є співмірною із складністю справи, ціною позову, виконаною адвокатом роботою.

Враховуючи наведене, вважає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 22000 грн та 667.50 грн витрат за оплату робіт з визначення ринкової вартості майна.

24 червня 2024 року до Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_11 - адвоката Радібової І.О. надійшли відзиви на апеляційні скарги на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року та на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2024 року.

Однак, вказані відзиви підлягають залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

18 жовтня 2023 року введено в дію Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29 червня 2023 року № 3200-IX.

З урахуванням внесених змін до процесуального закону, частиною шостою статті 14 ЦПК України визначено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 24 - 27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21, підсистема Електронний суд - це підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Інструкція користувача Електронного суду розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за вебадресою https://wiki.court.gov.ua.

Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

Технічні вимоги щодо форм електронних документів та їхніх додатків, обмеження щодо їхнього розміру, формату та інших характеристик встановлюються Інструкцією користувача Електронного суду.

Разом з тим, адвокат Радібова І.О. подала вказані відзиви без використання підсистеми Електронний суд ЄСІТС і у їх вступній частині не зазначено інформації щодо наявності у неї зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС.

Статтею 183 ЦПК України визначені загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Абзацом другим частини четвертої статті 183 ЦПК України передбачено, що суд повертає заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо вона подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення без розгляду відзивів адвоката Радібової І.О., подані нею на апеляційні скарги адвоката Вароди Павла Борисовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 .

В судовому засіданні відповідач та його представник просив задовольнити подані апеляційній скарги з підстав, викладених у них.

Позивачка та її представники в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг, а оскаржувані рішення залишити без змін, оскільки вважає їх законними та обґрунтованими.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду зазначеним вимогам відповідають.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року у справі №607/22543/21 відмовлено в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя та задоволено зустрічний позов. Визнано приватною власністю ОСОБА_9 97/100 частини квартири АДРЕСА_1 , з яких: особистою приватною власністю 94/100 частини та 3/100 частини в порядку поділу майна подружжя. Визнано за ОСОБА_9 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення СССVІ в будинку АДРЕСА_2 .

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасовано. Ухвалене в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 3/100 частини квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення CCCVI в будинку АДРЕСА_2 . В решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15 травня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у постанові Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року. Виправлено описку в постанові Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року в цивільній справі №607/22543/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ майна подружжя. Зокрема, вірно зазначено «провулок Генерала ОСОБА_10 » замість помилково зазначеного «вулиця Генерала М.Тарнавського».

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської від 26 травня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_9 про виправлення описки у рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської від 15 вересня 2022 року.

Виправлено допущену описку в тексті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/22543/21 від 15 вересня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ майна подружжя. Зокрема, адресу спірної квартири та нежитлового приміщення змінено з «вулиця Генерала М.Тарнавського» на «провулок Генерала М.Тарнавського».

Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 607/22543/21 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вароди П.Б. залишено без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2022 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року залишено без змін.

31 травня 2023 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 3/100 частини квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , що вбачається із змісту Витягів з Державного реєстру речових прав №334105231, №334109470 від 31 травня 2023 року.

01 червня 2023 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_9 надіслав досудову вимогу про усунення перешкод у користуванні приватною власністю, просив передати/надіслати йому ключі від замків вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 , та не чинити йому перешкоди у користуванні вказаним нерухомим майном.

13 червня 2023 року ОСОБА_9 на адресу ОСОБА_1 направлено відповідь на досудову вимогу із пропозицією компенсації 3/100 частини квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 з метою уникнення спорів в майбутньому, що також підтверджується описом вкладення до 419 та накладною Укрпошти за цим номером.

Згідно довідки про ринкову вартість майна трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_6 , складеної оцінювачем Тернопільської торгово-промислової палати станом на 08 червня 2023 року, ринкова вартість об`єкта оцінки із заокругленням становить 2037500.00 грн, вартість 3/100 частини 61125.00 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 335751919 від 15 червня 2023 року, за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на 97/100 частини квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

15 червня 2020 року на замовлення ОСОБА_9 ТОВ «Тернопільське бюро технічної інвентаризації» складено технічний паспорт нежитлового приміщення СССVІ в будинку АДРЕСА_2 .

11 червня 2020 року на замовлення ПрАТ «Компанія з управління активами «Національний резерв», яке діє від свого імені та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду «Гамма» не диверсифікованого виду закритого типу ТОВ «Тернопільське бюро технічної інвентаризації» складено технічний паспорт квартири АДРЕСА_1 .

Квартира за вищевказаною адресою станом на 10 червня 2023 року сира і не придатна для проживання. Відсутня плитка, підлога, сантехніка, міжкімнатні двері і т.д., що засвідчено головою ОСББ «Олімп Тернопіль 1» ОСОБА_14 в присутності ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Довідкою, виданою ОСББ «Олімп Тернопіль 1» №23 від 07 червня 2023 року засвідчено, що ОСОБА_9 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , та являється платником. Згідно акту обстеження від 10 червня 2023 року, на даний момент у квартирі ніхто не проживає.

На а.с.57-60 містяться квитанції про оплату ОСОБА_9 комунальних послуг, наданих за адресою по провулку Генерала М.Тарнавського, в м.Тернополі, у травні, червні, грудні 2021 року, лютому 2022 року, лютому, червні 2023 року.

За змістом довідки Збаразької міської ради Тернопільської області від 23 червня 2023 року №09/2-255, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 , проте за місцем реєстрації не проживає.

Житло за місцем реєстрації відповідача належить на праві власності його батьку ОСОБА_18 , що слідує із свідоцтва про право на спадщину від 31 жовтня 2003 року, серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 у приватній власності іншого житла, окрім як спірної квартири, немає, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 липня 2023 року №338619182.

Згідно довідки №499/4 від 21 червня 2023 року, ОСОБА_1 працює в ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» на посаді бригадира на дільницях основного виробництва підвідділу монтажу кабельних мереж відділу виробництво з 14 травня 2012 року (Наказ № 145-К від 07 травня 2012 року) по даний час.

Довідкою, виданою для ОСОБА_1 ОСББ «Олімп Тернопіль 1» №25 від 28 червня 2023 року, стверджується, що борг по квартирі АДРЕСА_1 , сплачений 21 червня 2023 року включно по травень 2023 року, що також підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» від 21 червня 2023 року на суму 8437.99 грн.

25 червня 2023 року голова правління ОСББ «Олімп Тернопіль 1» Хома Б. М. в присутності ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 склали акт про те, що у квартирі АДРЕСА_1 , встановлено опалення, газопостачання, електроенергія, водопостачання, підвіконня, унітаз, пошпакльовані усі стіни частково (фінішною) шпаклівкою, у санвузлі на підлозі встановлена плитка, у ванній кімнаті встановлено рушникосушку. В одній із спалень встановлено ламінат по підлозі, пофарбовано стіни, встановлено ліжко, дві розетки та вимикач.

На а.с.99-102 містяться копії квитанцій, видаткових накладних, товарних чеків щодо придбання будівельних матеріалів, актів виконаних робіт.

03 липня 2023 року ОСОБА_1 адресував ОСОБА_9 лист, в якому інформував позивачку про заміну замка у вхідних дверях їх спільної квартири та про надіслання їй ключів від нового вхідного замка, що підтверджується описом цінного листа та номером поштового відправлення Укрпошти №408 від 03 липня 2023 року.

ОСОБА_9 перебувала у медичному закладі «Клініка мікрохірургії ока Медікус» з 06 по 07 червня 2023 року, по що складено епікриз.

07 липня 2023 року за повідомленням ОСОБА_9 з приводу заміни замків було прийнято та зареєстровано звернення в системі інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал НПУ» Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області за №19385 від 07 липня 2023 року та внесені відомості до ЄРДР за №40000812 за ч.1 ст.162 КК України. ОСОБА_1 та ОСОБА_9 надавали з цього приводу пояснення, ОСОБА_22 допитувалася в якості свідка.

Відповідно до довідки ОСББ «Олімп Тернопіль 1» від 17 липня 2023 року №27, станом на 17 липня 2023 року заборгованість перед ОСББ «Олімп Тернопіль 1» по квартирі АДРЕСА_1 , відсутня та є переплата у сумі 5690.50 грн.

ОСОБА_1 на спростування оплати послуг ОСББ «Олімп Тернопіль 1» надав до заперечень переписку із месенджера Viber, де в повідомленнях голова цього ОСББ ОСОБА_14 зазначив розмір боргу по спірній квартирі 7610.00 грн.

Голова ОСББ «Олімп Тернопіль 1» ОСОБА_14 , в присутності ОСОБА_9 , оглянув квартиру АДРЕСА_1 , та виявив: у квартирі присутній датчик руху та відеоспостереження (відеокамера та обладнання). Попередньо не узгоджено з ОСОБА_9 (співвласником квартири). Огляд був в присутності Кость Т. Камера встановлена в одній із кімнат, де перебуває ОСОБА_23 . Відеокамера фіксує безпосередньо в цій кімнаті та коридорі квартири (вхід в кухню).

На а.с.54-159 з показниками лічильників станом на 12 липня 2023 року та 21, 22 серпня 2023 року, які вказують на незначне споживання води, газу та світла, однак суд звертає увагу на відсутність доказів того, що ці лічильники відносяться до спірної квартири і фіксують споживання саме в ній.

13 липня 2023 року на депозитний рахунок Тернопільського міськрайонного суду від ОСОБА_9 надійшли кошти в розмірі 71155.00 грн внесення вартості 3/100 частини квартири АДРЕСА_1 .

27 вересня 2023 року судом першої інстанції було вчинено окрему процесуальну дію огляд квартири АДРЕСА_1 .

За змістом складеного за результатами огляду протоколу встановлено, що квартира по проекту 3 кімнати, стіни частково готові до побілки, частково пофарбовані, міжкімнатні двері відсутні. Підлога стяжка, частково застелена лінолеумом та ламінатом. Встановлено індивідуальне опалення ще під час перебування у шлюбі. Санвузол ванна і туалет, на підлозі у ванній постелений лінолеум, в туалеті плитка. У туалеті влаштований унітаз, ванна кімната наявні дзеркало, ванна і рушникосушка. ОСОБА_24 і спальна кімната меблями не облаштовані. Дитяча кімната облаштована ліжком, вішалкою, є натяжна стеля, на підлозі ламінат. На кухні є газова плита, мийка для посуду, невеликий кухонний гарнітур, стіл, табуретки, лінолеум на підлозі. Балкон приєднаний до кухні, пожежний вихід облаштовано під кладову. Електропроводка встановлена по всій квартирі ще під час перебування у шлюбі. Встановлено відеоспостереження у кімнаті де проживає ОСОБА_1 (дитяча кімната), задля власної безпеки. На вході у дитячу кімнату облаштовано датчик руху, який спрацьовує, коли відвідувач знаходиться у коридорі. Вхідні двері, вікна, встановлені забудовником під час перебування у шлюбі, замовляли ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , вони за якістю є найкращими, різницю у вартості сторони доплачували разом. Підвіконня також встановлені під час перебування у шлюбі, оплачували разом. Стіни у квартирі пошпакльовані ще під час перебування у шлюбі. На час проведення огляду частково пофарбована кухня і в дитячій кімнаті. Ламінат в коридорі, лінолеум на кухні, облаштування газової плити, умивальника, кухонного гарнітуру і столу мало місце після останнього судового засідання. Світильників у квартирі немає.

На а.с.172 -174 наявні фото, зроблені в середині вересня 2023 року, до огляду судом спірної квартири, з яких вбачається, що ОСОБА_1 продовжує ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_1 .

Відеозапис на а.с.175, зроблений за участі позивачки 31 серпня 2023 року вказує на те, що станом на цю дату у кухні відсутні меблі, газова плита, побутова техніка, лінолеум, стіни не пофарбовані, відсутнє дзеркало у ванній кімнаті, натяжна стеля у кімнаті, де стоїть ліжко.

11 листопада 2023 року ОСОБА_25 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, про що Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складно актовий запис № 2026 та видано свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_2 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_26 .

На а.с.187 міститься відеозапис прибуття та перебування у спірній квартирі позивачки з особою чоловічої статі та вчинення ними дій, які вказують на те, що стосунки між колишні подружжям, які є сторонами у виниклому спорі, є неприязними.

В конверті, на а.с.188 містяться 4 фотографії спірної квартири, подані стороною відповідача станом на 17 листопада 2023 року, які підтверджують продовження проведення ОСОБА_1 ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 , після виїзного судового засідання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підставності та обґрунтованості позовних вимог, при цьому зазначив, що позбавлення часток ОСОБА_1 у спірному майні відповідатиме засадам розумності і справедливості, оскільки таке рішення носить компенсаційний характер та забезпечене грошовими коштами в розмірі 71155.00 грн, які внесені на депозитний рахунок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, що є прикладом дотримання балансу інтересів усіх співвласників.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.4 та 5 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 321 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (Постанова Верховного суду від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18).

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з пп.1.2, 2.1, 24 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказу Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотримання чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 зроблено висновок, що відсутність конструкції (за наявності одночасно) в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

У справі встановлено, що позивач ОСОБА_11 є власником 97/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_6 , власником іншої 3/100 частини зазначеної квартири є відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується витягами з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно. Також сторони у справі є співвласниками по 1/2 нежитлового приміщення загальною площею 3.4 м.кв. СССVI у вказаному будинку. Зазначена нерухомість була набута сторонами під час шлюбу 03 липня 2020 року.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідач зареєстрований по АДРЕСА_5 та у спірній квартирі не проживає, нежитловим приміщенням не користується.

Відповідач, заперечуючи проти вказаних обставин зазначав, що він проживає у спірній квартирі, де провів частково ремонт.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач фактично почав проявляти інтерес до вказаної квартири лише після пред`явлення позивачкою позову до суду.

Так, згідно з долученого позивачкою до позовної заяви Акту обстеження від 10 червня 2023 року, підписаного головою правління ОСББ «Олімп Тернопіль 1» та свідками, спірна квартира сторін станом на день складення Акту є сирою і не придатною для проживання. Відсутня плитка, підлога, сантехніка, міжкімнатні двері і т.д.

Однак, до відзиву на позовну заяву відповідач долучає Акт огляду від 25 червня 2023 року, згідно з яким у спірній квартирі вже частково зроблено ремонт, пофарбовані стіни та встановлені деякі меблі, долучивши також товарні чеки, квитанції за придбання будматеріалів та Акт виконаних робіт №548Тн23 щодо проведення ремонту, видані за період з 10 по 25 червня 2023 року.

При цьому вказані ремонтні роботи були проведені відповідачем без дозволу позивачки, яка володіє 97/100 частки спірної квартири.

На думку колегії суддів, відповідач таким чином штучно імітує умови свого проживання у вказаній квартирі задля створення перешкод у вільному володінні нею позивачкою, враховуючи також і те, що без будь-яких попереджень та без узгодження з позивачкою відповідач також змінив замок у спірній квартирі та встановив у квартирі відеонагляд, що підтверджується матеріалами справи та самим відповідачем.

При цьому, 07 липня 2023 року за повідомленням ОСОБА_9 з приводу заміни замків було прийнято та зареєстровано звернення в системі інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал НПУ» Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області за №19385 від 07 липня 2023 року та внесені відомості до ЄРДР за № 40000812 за ч.1 ст.162 КК України.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно встановив, що колишнє подружжя, яке є сторонами у цій справі, перебувають у неприязних стосунках, їх спільне проживання і ведення побуту у квартирі АДРЕСА_1 є неможливим, що відповідає одному із критеріїв припинення права на частку у спільному майні, а саме п.3 ч.1 ст.365 ЦК України, коли спільне володіння і користування майном є неможливим.

Також, на думку колегії суддів, пояснення ОСОБА_1 , який допитувався в якості свідка про те, що він зможе проживати з позивачкою та її чоловіком в одній квартирі, суд вірно оцінив критично, оскільки його вселення у спірне житло, проведення ремонтних робіт, встановлення меблів та відеоспостереження, без згоди позивачки, вказує на протилежне.

Крім того, судом першої інстанції належним чином була надана оцінка частці, якою володіє відповідач, а саме 3/100 спірної квартири та вірно зазначив, що вона є незначною і не може бути виділена в натурі.

Як зазначено у п.14 Постанові пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна

переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути

встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст.47 ЖК України, норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13.65 кв.м на одну особу.

Виходячи навіть з розміру загальної площі спірної квартири 81.9 м.кв. (житлова 45.3 м.кв.), то у власності відповідача знаходиться лише 2.457 м.кв. (3% від 81.9 м.кв.) загальної площі, що, на думку колегії, є абсолютно недостатнім для її використання без втрати цільового призначення, як житлової квартири, та виділення в натурі.

Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про можливість її виділення в натурі.

Це ж стосується і нежитлового приміщення по тій ж адресі загальною площею 3.4 кв.м, половиною якого володіє відповідач, тобто в розмірі 1.7 м.кв.

Згідно довідки Тернопільської торгово-промислової палати про ринкову вартість майна трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_6 , складеної оцінювачем Тернопільської торгово-промислової палати станом на 08 червня 2023 року, ринкова вартість об`єкта оцінки із заокругленням становить 2037500.00 грн, вартість 3/100 частини 61125.00 грн.

Відповідно до Акту прийому-передачі нерухомого майна від 11 червня 2020 року, підписаного ТОВ «Тернопільбуд» та ОСОБА_9 , остання прийняла нерухоме майно, а саме: «нежитлове приміщення» загальною площею 3.4 м.кв. вартістю 20060 грн. При цьому суд вірно врахував, що це приміщення призначене для обслуговування квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не проведено експертної оцінки реальної вартості спірного майна на час розгляду справи не свідчать про неналежність чи недопустимість вказаного доказу, оскільки будь-яких заперечень щодо вартості спірного майна відповідачем в суді першої інстанції до судових дебатів не заявлялось, як і не заявлялось клопотання про призначення експертизи.

13 липня 2023 року на депозитний рахунок Тернопільського міськрайонного суду від ОСОБА_9 надійшли кошти в розмірі 71155.00 грн внесення вартості 3/100 частини квартири АДРЕСА_1 .

Вказана сума складається із вартості 3/100 частини трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_6 , в сумі 61125.00 грн (вищеописана довідка, а.с.44), та вартості половини нежитлового приміщення СССVІ в будинку АДРЕСА_2 , що становить 10030.00 грн, згідно акту приймання-передачі нерухомого майна від 11 червня 2020 року та довідки ТОВ «Тернопільбуд» від 11 червня 2020 року №05/1281 (а.с.61, 63).

Тобто, позивачка, у зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, виконала умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості частки спірного майна, що належить відповідачу.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у позивача окрім спірного житла у власності іншого не має, а тому позбавлення його права володіти ним є порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право мирно володіти своїм майном та неможливість позбавлення особи свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права закріплені у статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, та використовувати для інших потреб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Вирішуючи апеляційну скаргу, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України апеляційний суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що згідно поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п.1 ст.8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії)», а втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»).

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , де зберігає право на проживання.

Крім того, як також було встановлено судом, ОСОБА_1 наполягав на тому, що має кошти в розмірі 35000 дол. США, які пропонував в якості компенсації за частку позивачки у спірному майні. Відтак, ОСОБА_1 має достатній дохід та матеріальне забезпечення для придбання власного житла чи для укладення договору оренди житла, а тому припинення його частки у квартирі АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди інтересам цього співвласника.

За таких обставин, оцінюючи встановлені по справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що втручання у право відповідача на повагу до житла шляхом припинення права власності на частку у спільному майні, здійснюється згідно із законом і є пропорційним переслідуваній меті, оскільки є необхідним для захисту прав і свобод інших осіб, в даному випадку позивачки для захисту її прав власника.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне домоволодіння є неподільною річчю, відповідно до часток співвласників в розмірі 97/100 позивача та в розмірі 3/100 відповідача, тому є підстави вважати, що частка відповідача в розмірі 3/100 є незначною, факт неможливості спільно володіти та користуватися спірним домоволодінням встановлений під час розгляду справи, позбавлення відповідача незначної частки у спільному майні не завдасть йому істотної шкоди, також враховуючи, що відповідач має зареєстроване місце проживання, а також фінансово забезпечений задля придбання чи оренди житла, при цьому та позивач вніс попередню вартість частки відповідача на депозитний рахунок суду.

Інші доводи апеляційної скарги на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року не свідчать про його незаконність та необґрунтованість.

Що стосується додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2024 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 квітня 2024 року судом зареєстровано заяву адвоката Радібової І.О., яка була надіслана поштовим відправленням 18 квітня 2024 року про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування цієї заяви зазначено про те, що вирішивши питання щодо позовних вимог, судом не вирішено питання про стягнення судових витрат, понесених позивачкою на професійну правничу допомогу, а також витрат за оплату робіт з визначення ринкової вартості майна для вирішення судових спорів, що зазначалося в позовній заяві та долучених до справи процесуальних документах, відповідно до норм ЦПК України, однак не було надано остаточного розрахунку.

Згідно із п.1 Договору про надання професійної правничої допомоги від 24 травня 2023 року адвокат зобов`язується здійснювати представництво, надання іншої правової допомоги, що передбачена ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Клієнта в цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області.

Згідно із п.4 Договору про надання професійної правничої допомоги від 24 травня 2023 року Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі 30000 грн.

Відповідно до акту №1 оплати послуг Адвоката згідно договору про надання правової допомоги б/н від 24 травня 2023 року ОСОБА_9 сплатила адвокату Радібовій І.О. гонорар в сумі 30000 грн.

Сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару за надання Адвокатом правничої допомоги вказаної в Договорі у розмірі 30000 грн.

При розгляді даної справи адвокатом фактично надано клієнту правничу допомогу на загальну суму 30000.00 грн, яка включає в себе: консультації за позовом, підготовка та подання адвокатських запитів по справі, підготовка та подання позову, підготовка та подання відповіді на відзив, підготовка та подання клопотань про долучення доказів, підготовка та участь в судових засіданнях та витрати на добирання.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Підтвердженням понесених позивачкою витрат з надання правничої допомоги у даній справі є Договір про надання професійної правничої допомоги від 24 травня 2023 року (а.с.65), акт №1 оплати послуг Адвоката згідно договору про надання правової допомоги, квитанція до прибуткового касового ордера №1 від 24 травня 2023 року (а.с.66).

Відповідно до акту надання послуг №1084 від 08 червня 2023 року (а.с.45) розмір витрат за оплату робіт з визначення ринкової вартості майна для вирішення судових спорів становить 667.50 грн.

З урахуванням наведеного, адвоката Радібова І.О. просила ухвалити у справі №607/10813/23 додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 витрати, понесені нею на професійну правничу допомогу в сумі 30000.00 грн та витрати за оплату робіт з визначення ринкової вартості майна для вирішення судових спорів в розмірі 667.50 грн.

Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно виходив з того, що з огляду на складність справи та фактично виконану адвокатом роботу, часові, витраченому на виконання відповідних робіт, обсягу наданих робіт (послуг), із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_11 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки ціна позову становить 71155 грн, а розмір заявлених витрат понесених на професійну правничу допомогу 30000 грн, що є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, виконаною адвокатом роботою, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки суд виходить з фактично виконаної адвокатом роботи, складності справи та її тривалості, розгляд якої триває більше року часу.

В апеляційній скарзі відсутні будь-які доводи, які б свідчили про завищення встановленої судом першої інстанції в додатковому рішенні суми витрат за надання професійної правничої допомоги, стягнутої з відповідача на користь позивача.

Таким чином, виходячи із наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази, дав їм вірну оцінку, а тому дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22000 грн.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_27 , який діє в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 квітня 2024 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді