Справа № 496/1722/17
Провадження № 2-п/496/1/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Черних Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заявуОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18.07.2017 року по справі №496/1722/17 за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, яку в подальшому уточнила, про перегляд заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18.07.2017 року по справі №496/1722/17 за позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просить суд скасувати зазначене заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В обґрунтування заяви зазначено, що 18.07.2017 року на підставі заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області по цивільній справі №496/1722/17 задоволено позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2007/38-27/28 від 31.07.2007 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 55 894,51 доларів США та витрати по сплаті судового збору у розмірі 22 128,73 грн. 25.03.2020 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області задоволено заяву АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження та замінено сторону виконавчого провадження - ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника - АТ «Альфа-Банк» з виконання виконавчого листа №496/1722/17, виданого 14.08.2017 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 55 894,51 доларів США та 22 128,73 грн. судового збору. З заочним рішенням відповідач не згодна, вважає його необґрунтованим та таким що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд, приймаючи ухвалу від 02.06.2017 року про відкриття провадження та призначення до судового засідання розгляд цивільної справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не перевірив місце проживання або перебування відповідача, чим порушено правила підсудності, яка встановлена вимогами ЦПК України, адже підсудність - одна з гарантій забезпечення прав і інтересів відповідача. Як вбачається з матеріалів цивільної справи №496/1435/15-ц, суду та позивачу було відоме місце проживання та перебування відповідача, що підтверджується ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20.05.2015 року та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2015 року, відповідно до яких було встановлено фактичне місце проживання та перебування ОСОБА_1 .

Відповідачу у справі направлялися ухвала про відкриття провадження, судові повістки про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві: АДРЕСА_1 та яка майже 10 років не являлася її зареєстрованим місцем проживання та перебування, що підтверджується довідкою №Д5-85652-ф/л від 12.05.2023 року про те, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 14.11.2008 року. Відправлення на адресу не були отримані адресатом, що підтверджується повернутими на адресу суду конвертами, а також відсутність підтвердження щодо встановлення судом місця проживання або перебування відповідача. ОСОБА_1 зазначила, що виклик у судове засідання, без встановлення її фактичного місця перебування або мешкання, не відповідає законодавству України, а тому не було у суду підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки відсутність належності повідомлення відповідача є перешкодою для ухвалення заочного рішення.

Окрім того, під час розгляду справи та ухвалення заочного рішення суд не перевірив факту досудового врегулювання спору шляхом отримання відповідачкою вимоги про усунення порушень із заборгованості та не надав оцінку п.7.2 договору кредиту №2007/38-27/28 від 31.07.2007 року, згідно якого усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують ту обставину, що відповідач отримувала вимогу про усунення порушень із заборгованості. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Відповідач зазначила, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зобов`язання має виконуватися в гривні. Порушення вказаних вище норм законодавства полягає в тому, що відсотки за користування грошовими коштами позивачем в позовній заяві було обчислено та визначено до стягнення не в національній валюті - гривні, а в іноземній валюті - долар США, та як наслідок заочним рішенням від 18.07.2017 року були визначені до стягнення суми грошових коштів за відсотками у розмірі 30 906,76 доларів США. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, установлених законом. Такий порядок встановлено декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 №15-93, ст.5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 цього декрету. Чинному законодавству не суперечить стягнення заборгованості та відсотків за кредитним договором у доларах, але з урахуванням еквівалента національної валюти.

Однак, при ухвалені заочного рішення суду від 18.07.2017 року суд не надав правову оцінку стягненню з ОСОБА_1 суми заборгованості за відсотками у розмірі 30 906 доларів США, не визначив еквівалент національної валюти на момент прийняття заочного рішення, що є порушенням права та законних інтересів відповідача. Відповідач вказує, що про розгляд цивільної справи №496/1722/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вона повідомлена не була та докази, на які посилається у своїй заяві, можуть мати істотне значення для повного та всебічного розгляду справи. ОСОБА_1 вважає, що розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, не відповідає фактичній заборгованості по кредиту.

При цьому, будучи не повідомленою про день розгляду справи, відповідач не отримувала судові повістки, тому не змогла скористатися своїми процесуальними правами та подати відзив на позов, не мала можливості заявити клопотання про проведення судово-економічної експертизи з питаннями щодо відповідності методу нарахування платежів за кредитним договором; чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника за кредитним договором умовам кредитного договору та сплаченим позичальником платежів; чи підтверджується первинними документами видача кредиту відповідачу по даному кредитному договору; визначення загальної суми сплаченого кредиту відповідачем за кредитним договором в доларах США і національній валюті; чи відповідають нараховані відсотки умовам кредитного договору? Якщо ні, то надати вірний розрахунок та ін.

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Представник АТ «Сенс Банк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк») надав до суду письмові пояснення, в яких просив заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18.07.2017 року у справі № 496/1722/17 залишити без задоволення. При цьому пояснив, що у своїй заяві відповідач стверджує, що на момент ухвалення спірного заочного рішення вона мешкала з 14.11.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , тому вона не могла отримати ухвалу про відкриття провадження у даній справі і позовну заяву, та захистити свої права у спосіб, встановлений законом, оскільки у позовні вказано іншу адресу, а саме: АДРЕСА_1 , що вказана у договорі кредиту № 2007/38-27/28 від 31.07.2007 року, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем. Відповідно підпункту 3.3.13 договору відповідач була зобов`язана протягом двох днів робочих повідомляти кредитора про зміну місця свого проживання. Відповідач не додала до заяви докази, що вона повідомляла АКБ «Укрсоцбанк» про зміну місце проживання, що свідчить про те, що відповідач неналежним чином виконувала свої договірні обов`язки перед банком, та порушила підпункт 3.3.13 договору, який був обов`язковий для відповідача, в силу ст. 629 ЦК України, якою передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) на момент подання позову. Представник позивача зазначив, що главою 1 Розділу ІІІ ЦПК України не передбачено обов`язок суду щодо перевірки або встановлення місце проживання відповідача - фізичної особи. Велика палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц вказала, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Представник позивача зазначив, що вищевказана позиція Великої палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц спростовує твердження, що судом при ухваленні заочного рішення були порушені норми матеріального права, а саме при ухваленні рішення про стягнення коштів в іноземній валюті.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, але представник відповідача - адвокат Полубок Н.А. надала письмову заяву, в якій просила заяву про перегляд заочного рішення розглянути за її відсутності та задовольнити.

Представник АТ «Сенс Банк» у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Частиною 1 ст. 287 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши подану заяву та матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 02.06.2017 року було відкрито провадження по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та призначено судове засідання на 21.06.2017 року на 10:50 год.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу було направлено ухвалу суду про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 28), які були отримані, що підтверджується повернутим на адресу суду поштовим повідомленням з відміткою про отримання - 16.06.2016 року, проставлено підпис, відомості про отримувача відсутні (а.с. 30).

У судове засідання, призначене на 21.06.2017 року на 10:50 год. з`явився представник позивача, відповідач не з`явилася. Судом було оголошено перерву у судовому засіданні на 18.07.2017 року на 11:20 год. ОСОБА_1 було надіслано повістку про виклик до суду рекомендованим листом з повідомленням на адресу: АДРЕСА_1 , яка були отримана, що підтверджується повернутим на адресу суду поштовим повідомленням з відміткою про отримання - 05.07.2017 року, проставлено підпис, відомості про отримувача відсутні (а.с. 38).

У судове засідання, призначене на 18.07.2017 року на 11:20 год. сторони не з`явилися, відповідач про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, тому судом було розглянуто справу та ухвалено заочне рішення, яким були задоволені позовні вимоги позивача.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18.07.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 55 894,51 доларів США, з них: 24 987,75 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 30 906,76 доларів США - сума заборгованості за відсотками та витрати по сплаті судового збору у розмірі 22 128,73 грн.

14.08.2017 року Біляївським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» вищевказаної суми заборгованості.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 25.03.2020 року замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника - АТ «Альфа-Банк», з виконання виконавчого листа №496/1722/17, виданого 14.08.2017 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 55 894,51 доларів США та 22 128,73 грн. судового збору.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20.03.2024 року замінено у заяві про перегляд заочного рішення суду від 18.07.2017 року по справі 496/1722/17 за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, назву сторони позивача з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

У поданій заяві ОСОБА_1 зазначає, що жодного поштового повідомлення особисто не отримувала, оскільки не проживала за адресою, на яку надсилалися повістки про виклик до суду. На підтвердження вказаної обставини надала довідку Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №Д5-85652-ф/л від 12.05.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.11.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Неповідомлення про дату, час та місце розгляду справи позбавило її можливості скористатися своїми процесуальними правами та подати відзив на позов, заявити клопотання про проведення судово-економічної експертизи.

При цьому, ОСОБА_1 посилається на обставини, які мають суттєве значення для розгляду справи, однак у зв`язку не належним повідомленням про дати судових засідань, у неї не було можливості брати участь у судовому засіданні, надавати пояснення на підтвердження своїх заперечень проти позову та докази, які мають значення для вирішення справи, а тому вони не були враховані судом при ухваленні заочного рішення по справі.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Ігнорування судом доречних аргументів сторони є грубим порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» повинні застосовуватись судами, як джерело права.

Зокрема, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти російської федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»).

Суд вважає, що викладені обставини, які не були перевірені судом при винесенні заочного рішення, мають істотне значення для правильного вирішення справи, що є підставою для перегляду даної справи.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи обставини, на які посилається ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення, які необхідно перевірити та оцінити при розгляді справи в загальному порядку, суд вважає доцільним скасувати заочне рішення.

Разом з тим, матеріали цивільної справи №496/1722/17 слід передати за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси, з огляду на наступне.

У позовній заяві адреса ОСОБА_1 зазначена: АДРЕСА_1 . На вказану адресу судом надсилалися судові повістки про виклик до суду та копія позову з додатками.

ОСОБА_1 у поданій заяві зазначила, що суд, приймаючи ухвалу від 02.06.2017 року про відкриття провадження та призначення до судового засідання розгляд цивільної справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не перевірив місце проживання або перебування відповідача, чим порушено правила підсудності, яка встановлена вимогами ЦПК України, адже підсудність - одна з гарантій забезпечення прав і інтересів відповідача.

Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 14.11.2008 року.

Судом, під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, були здійснені відповідні запити щодо місця реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Єдиного державного демографічного реєстру, начальнику відділу обліку моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ГУДМС України в Одеській області ОСОБА_2 та голові Вигодянської громади Одеського району Одеської області ОСОБА_3 .

Так, 28.08.2024 року було отримано відповідь №757524 з Єдиного державного демографічного реєстру, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.11.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

30.08.2024 року надійшла відповідь №1452/02-13/26 з Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрована на території Вигодянської сільської ради.

04.09.2024 року надійшла відповідь з відділу обліку моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ГУДМС України в Одеській області, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.11.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

До заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 долучено довідку Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №Д5-85652-ф/л від 12.05.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.11.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.11.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що за територіальною підсудністю відноситься до Київського районного суду м. Одеси.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу. При цьому, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч.1 ст. 378 ЦПК України).

За таких обставин суд вважає, що дана справа не підсудна Біляївському районному суду Одеської області та її необхідно надіслати за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси, за місцем реєстрації відповідача.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 187, 258-260, 284-288, 353, 354, 355 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18.07.2017 року по справі № 496/1722/17 за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Скасувати заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18.07.2017 року по цивільній справі №496/1722/17 за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Матеріали цивільної справи №496/1722/17 за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передати за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси (місцезнаходження: вул. Варненська, буд. 3-Б, м. Одеса, 65080).

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя М.Л. Пасечник