Справа № 302/370/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

13.08.2024 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді: Сидоренко Ю.В.

при секретарі: Царь О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

27.03.2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому позивачка просить: 1) стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; 2) стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що 15.05.2019 року вона, ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , про що Міжгірським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.05.2019 року. До укладення шлюбу її прізвище було ОСОБА_4 .

Після одруження вона переїхала проживати до відповідача ОСОБА_2 у будинок його батьків за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 від даного шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24.07.2019 року.

Як зазначає позивачка, у серпні 2022 року чоловік ОСОБА_2 виїхав в Чеську Республіку на заробітки та з того часу додому він не повертався. Після виїзду за кордон відповідач не бажає надавати кошти на утримання їх спільної дочки, хоча має в Чехії постійну роботу та достойний заробіток та вважає, що у відповідача є всі можливості сплачувати щомісячно на її користь аліменти на утримання їх дочки в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За цих підстав позивачка змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03 червня 2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Миня Г.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/3 (однієї третьої) заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на їх необгрунтованість та недоведеність надання аліментів саме в такому розмірі та вказує, що до позову фактично не долучено жодних доказів в підтвердження тверджень позивачки. З додатків до позову подано виключно наступні документи в якості «доказів»: копія паспорту та витягу з реєстру територіальної громади; копія картки фізичної особи-платника податків; копія свідоцтва про шлюб; копія свідоцтва про народження дитини; копія довідки Міжгірської селищної ради; копія свідоцтва про шлюб (попередній шлюб), копія свідоцтва про народження (сина від попереднього шлюбу); копія рішення про розірвання шлюбу (попередній шлюб), копія виконавчого листа (стягнення аліментів на утримання сина від попередньо шлюбу), договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі грошових коштів. Також зазначає, що з моменту виїзду за кордон, тобто з серпня 2022 по теперішній час відповідачем неодноразово перераховувались кошти на рахунок позивачки, що підтверджується квитанціями доданими до відзиву, окрім того відповідач надсилав дочці ОСОБА_5 подарунки та солодощі, зокрема планшет, дитячий одяг, навіть відповідач надсилав подарунки для пасинка. Також вказує, що на утриманні відповідача перебуває син ОСОБА_6 , 2009 року народження, від першого шлюбу та мати, яка має інвалідність 1 групи. Разом з тим зазначає, що відповідач не ухиляється від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 та не заперечує сплачувати позивачці аліменти в сумі, що не перевищує 4000 грн. Також у відзиві щодо стягнення судових витрат у виді оплати послуг адвоката, відповідач зазначає, що наданий позивачкою Акт прийому-передачі коштів без надання жодного розрахункового документу (фіскальний чек, квитанція, тощо), який би підтверджував оплату послуг правової допомоги, до позовної заяви позивачем не надано та такий не є належним підтвердженням розрахунку оплати наданих послуг правової допомоги та просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

19 червня 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Оленич Р.А. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача вказує на те, що відповідач висловлює неправливі твердження, що він не ухиляється від свого обов`язку утримувати їх спільнку дитину та що він регулярно перераховує на це кошти. Стосовно оплати послуг адвоката вказує, що умовами додаткової угоди про надання правової допомоги від 20.03.2024 ркоу обумовлено фіксовану форму оплати гонорару адвоката, розмір якого складає 4500 грн. та не залежить від обсягу послуг та часом, витраченим адвокатом на надання правової допомоги. Отже, вважає, що аргументи відзиву, викладені відповідачем, не грунтуються на Законі та не заслоговують на увагу. Просить прийняти відповідь на відзив при розгляді та вирішенні справи по суті (а.с.86)

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.06.2024 року клопотання представників сторін про поновлення процесуального строку - задоволено. Поновлено відповідачу ОСОБА_2 , та позивачу ОСОБА_1 строк для подачі відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с.97-99).

25.07.2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Миня Г.І. подані письмові пояснення у справ, в яких вказує, що вимога позивачки ОСОБА_1 стягувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини є необгрунтованим та недоведеним, проте відповідач не заперечує щодо стягнення з нього на користь позивачки аліментів в розмірі частини, судові витрати по справі просить покласти на позивачку (а.с.106-107).

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Оленич Р.А. в судове засідання не з`явилися, проте позивачем та її представником подано до суду письмову заяву, в якій просять розглянути справу у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять такі задоволити за наведеними у позові підставами та обгрунтуваннями (а.с.123-124).

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Миня Г.І. в судове засідання не з`явилися, проте до суду подано письмові заяви, в яких відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 , прость розглянути справу без їх участі, проти заявлених позовних вимог заперечують з підстав, викладених у відзиві та просять стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_3 аліменти в розмірі частині доходів відповідача та судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 (а.а.101-102,125).

Всебічно та повно дослідивши матеріали цивільної справи № 302/370/24, з`ясувавши всі обставини по даній справи, вивчивши обгрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечення відповідача проти позову, викладені у відзиві, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_8 позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_9 уклали шлюб, який 15 травня 2019 року зареєстрований Міжгірським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та у книзі реєстрації актів складено відповідний актовий запис № 17 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.05.2019, копія якого є в матеріалах даної справи (а.с.5).

Від подружнього життя у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_3 , копія якого є в матеріалах справи (а.с.6) та у свідоцтві про народження в графі «батько» вказаний ОСОБА_2 , відповідач у даній справі та яким батьківство щодо вказаної дитини не оспорено (а.с.6).

Малолітня дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована разом з матір`ю ОСОБА_1 , позивачкою у справі, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданої Міжгірською селищною радою за вих. № 2115 від 20.06.2024 року (а.с.7) та відповідачем вказані обставини не оспорюються.

Як вбачається з Акту обстеження умов проживання, складеного представниками Служби у справах дітей Міжгірської селищної ради від 17.06.2024 року, малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , позивачкою у справі, та братом ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 та копія вказаного Акту є в матеріалах справи (а.с.89) та відповідачем ОСОБА_2 вказані обставини не оспорюються.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі.

Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу.

Відповідно до положень ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно вимог статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стягнення аліментів у 1/4 частці заробітку (доходу) прямо визначений ч.1 ст.183 СК України та не є надмірним з точки зору звичайних, необхідних потреб малолітньої дитини ОСОБА_5 , яка на теперішній час досягла п`ятирічного віку та забезпечення рівня її життя, достатнього для фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні у справі докази в обгрунтування позовних вимог та в обгрунтування заперечень відповідача ОСОБА_2 проти позову, виходячи із засад розумності, справедливості, пропорційності та приймаючи до уваги законодавчо встановлений обов`язок обох батьків надавати допомогу на утримання дитини, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати дитині сприятливі умови для проживання, також те, що малолітня ОСОБА_3 , 2019 року народження, проживає з позивачкою ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні, а враховуючи ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивачка опинилася у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати доньку та забезпечувати їй належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, а також враховуючи матеріальне та сімейне становище відповідача ОСОБА_2 , який є фізично здоровою та працездатною особою, інвалідом певної групи відповідач не являється, на обліку у вузьких спеціалістів не перебуває, а також суд приймає до уваги наявність на утриманні відповідача ОСОБА_2 неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.70,71) та матері ОСОБА_11 , яка з 19.04.2017 року є особою з інвалідністю І групи (а.с.70,72,73,76), тому суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню частково та суд вважає за необхідне стягнути з відповідача з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 27 березня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на надання професійної правничої допомоги, суд приходить до наступних висновків.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.?

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Судом встановлено та з матеріалів позовної заяви вбачається, що між адвокатом Оленич Р.А. та позивачкою ОСОБА_1 20 березня 2024 року було укладено Договір про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання представляти останню, зокрема, при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 про стягнення аліментів та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.12). Також 20.03.2024 року між вказаними сторонами укладено Додаткову угоду до Договору про надання правничої допомоги, від 20 березня 2024 року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.13).

Отже, як встановлено судом, за наданням професійної правничої допомоги ОСОБА_1 у справі № 302/370/24 (провадження № 2/302/183/24) за пред?явленим нею позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - в інтересах позивачки ОСОБА_1 діяв адвокат Оленич Р.А., повноваження якого підтверджуються Договором про надання правової допомоги від 20.03.2024 року та Ордером про надання правничої (правової) допомоги серії АО № 1126913 від 20.05.2024 (а.с.12,29).

Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження понесених судових витрат надано Акт прийому-передачі грошових коштів від 26.03.2024 року, відповідно до якого клієнт ОСОБА_1 передав адвокату Оленич Р.А., а останній прийняв грошові кошти в сумі 4500 гривень, відповідно до Договору про надання правничої допомоги від 20.03.2024 року (а.с.14).

Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених позивачкою ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, суд наголошує на наступному.

Так, внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч.5 ст 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17), від 06 листопада 2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Проаналізувавши наведений у позовній заяві обгрунтування щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи, що послуги правової допомоги передбачали підготовку процесуальних документів по справі (опрацювання законодавчої бази, підготовка та подання позовної заяви, відповідь на відзив), участь в судових засіданнях та враховуючи, що розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, також приймаючи до уваги заперечення сторони відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з посиланням також на їх неналежне документальне підтвердження та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відображена у стороною позивача доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом Оленич Р.А. роботи (наданих послуг), її складності, не відповідає критерію розумності їх розміру з урахуванням складності справи та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Суд вважає, що справедливим, співмірним та обґрунтованим є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, відповідно до положень ст.ст.133,141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру (про стягнення аліментів), розмір якого з 01.01.2024 року становить 1211,20 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явлення до суду позову даної категорії справ, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.7,10,11,82,133,137,141,265-268,279 ЦПК України, ст.ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (громадянин України, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 27 березня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 ) судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі - 2000,00 (дві тисячі) гривень,

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір в розмірі - 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення набирає законної сили згідно з ст.273 ЦПК України.

Суддя

Міжгірського районного суду Ю.В. СИДОРЕНКО

Закарпатської області