Справа № 502/1944/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О. А.,

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області

про

визнання права власності на спадщину

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської радита просила суд визнати право власності на спадщину за нею. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в позові вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала в АДРЕСА_1 . Перед смертю ОСОБА_2 зробила заповіт на все своє майно на моє ім`я. Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала їй як власнику відповідно до Свідоцтва на право власності на житловий будинок від 11.03.1970 року з відповідними відмітками про відчуження частини житлового будинку. Вказане також підтверджується Витягом з Рішення №340 від 05.11.1997 року про передачу у власність земельної ділянки за вищевказаною адресою. Після смерті ОСОБА_2 вищевказане нерухоме майно позивач успадкувала відповідно до заповіту, оскільки звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа № 39/2022 Ізмаїльською державною нотаріальною конторою. Оскільки правовстановлюючі документи на нерухоме майно відсутні (оригінали десь загублені і можливо надати тільки їх копії), то оформити право власності в нотаріальному порядку позивач не може. Отримати Свідоцтво про право на спадщину позивач не буде мати можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а саме відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, тому їй рекомендовано звернутись з відповідним позовом до суду. Жодного спору у позивача з будь-якою фізичною особою стосовно спадкового майна не має, оскільки інші спадкоємці за заповітом і спадкоємці першої черги відсутні. Як спадкоємець за заповітом позивач має право на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 .

В зв`язку з зазначеним, позивач просила суд:

- Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А житловий будинок (загальною площею 71,4 кв. метра, житловою площею 54,3 кв. метра), літ. Б- сарай, літ. В- вбиральня, літ. Г-кухня, літ. Д вбиральня, літ. Е вольер, літ. Ж-сарай, літ. З-майстерня, № 1-5 надвірні споруди згідно спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представником позивача було надано заяву, відповідно до якої він просив розглянути справу без його участі та без участі позивача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача Кілійської міської ради, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій просив суд розглянути справу у межах чинного законодавства України, за його відсутності.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне:

Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 від 15.04.2022 р., виданого Кілійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністрства юстиції /м. Одеса/, актовий запис № 247, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок від 25.05.1989 року та характеристики житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 05.09.2024 р., житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 складається з: літ. А житловий будинок (загальною площею 71,4 кв. метра, житловою площею 54,3 кв. метра), літ. Б- сарай, літ. В- вбиральня, літ. Г-кухня, літ. Д вбиральня, літ. Е- вольер, літ. Ж-сарай, літ. З-майстерня, № 1-5 надвірні споруди.

Згідно заповіту посвідченого державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори 21.09.2001 р. ОСОБА_2 заповідала ОСОБА_1 все своє майно, яке буде належати їй на момент смерті.

Після мирті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала їй як власнику відповідно до Свідоцтва на право власності на житловий будинок від 11.03.1970 року з відповідними відмітками про відчуження частини житлового будинку та витягу з Рішення №340 від 05.11.1997 року про передачу у власність земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 78438294 від 20.09.2024 р. сформованої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповідачем є ОСОБА_2 , номер у спадковому реєстрі 7711302 дата посвідчення 21.09.2001 р., місце посвідчення Кілійська районна державна нотаріальна контора.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 78438276 від 20.09.2024 р. сформованої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ізмаїльською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 69788255 та номером у нотаріуса 39/2022.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 328, 1218, 1233 ЦК України, ст.ст.12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадщину задовольнити повністю.

Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А житловий будинок (загальною площею 71,4 кв. метра, житловою площею 54,3 кв. метра), літ. Б- сарай, літ. В- вбиральня, літ. Г-кухня, літ. Д вбиральня, літ. Е- вольер, літ. Ж-сарай, літ. З-майстерня, № 1-5 надвірні споруди, згідно спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников