УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 446/1289/22

провадження № 61-13519ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 березня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «ДТЕК Західенерго», в якому просить стягнути з відповідача суму морального відшкодування в розмірі 115 556 855,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що внаслідок тривалої роботи у ВП «Добротвірська ТЕС «АТ «ДТЕК Західенерго» на посаді машиніста скрепера, в нього зокрема через неефективність роботи захисних механізмів, неефективність роботи засобів пилоподавлення, використання транспортних засобів, що генерують підвищені рівні вібрації утворилось професійне захворювання, що призвело до втрати ним професійної працездатності внаслідок якої, йому встановлено третю групу інвалідності. Через вказані обставини йому було завдано моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, яку він просив стягнути з відповідача.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 березня 2024 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнено з АТ «ДТЕК Західенерго» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн як відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і здорових умов праці у позивача утворилося професійне захворювання, що призвело до втрати працездатності на 50 % й встановлення ІІІ групи інвалідності.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн, суд першої інстанції врахував відсоток втрати професійної працездатності, встановлення інвалідності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність лікування, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, характер та обсяг моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 березня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року у зазначеній вище справі.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні мав застосувати висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Суд установив, що ОСОБА_1 з 20 квітня 1995 року по 15 серпня 2022 року працював на посаді машиніста скрепера шостого розряду паливотранспортного цеху Добротвірської державної районної електростанції, а на теперішний час Добротвірська ТЕС, яка є відокремленим підрозділом АТ «ДТЕК Західенерго», що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 звільнився з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності.

24 грудня 2020 року лікар клініки профзахворювань ДУ «ІМП імені Ю. І. Кундієва НАМН» склав повідомлення про професійне захворювання ОСОБА_1 , працюючого на ВП «Добротвірська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго» та встановив діагноз: вібраційна хвороба ІІ ступеня від дії загальної вібрації, хронічний бронхіт ІІ ступеня затихаючого захворювання та супутні хвороби, а саме метаболічна кардіоміопатія, хронічний тонзиліт, субкомпенсований. Фактори, які спричинили професійне захворювання: вуглецевий пил, загальна вібрація.

Відповідно до довідки від 19 квітня 2022 року серії 12 ААВ № 609297 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності до 01 травня 2024 року. Причина інвалідності - професійне захворювання.

Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 19 квітня 2022 року серії 10 ААА № 258727 ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках становить 50 %, з них: 30 % вібраційна хвороба ІІ ступеня, 20 % хронічний бронхіт ІІ ступеня.

ОСОБА_1 отримує пенсію як особа з інвалідністю 3 групи - трудове каліцтво, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 .

З акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 лютого 2021 року встановлено, що за результатами проведених лабораторно-інструментальних досліджень на робочому місці машиніста скрепера та згідно «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженої наказом МОЗ України від 08 квітня 2014 року № 248 - умови праці відносяться до 3 класу 3.2 ступеня (шкідливих умов праці). За результатами проведеної атестації умов праці (від 11 грудня 2015 року) «Про затвердження переліку посад, професій, умов, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах» професія машиніста скрепера відноситься до списку № 2. На момент розслідування, у ОСОБА_1 основний діагноз: вібраційна хвороба ІІ ступеня від дії загальної вібрації, хронічних бронхіт ІІ ступеня затихаючого захворювання та супутні хвороби. Хронічне захворювання у ОСОБА_1 утворилось внаслідок тривалої роботи на ВП «Добротвірська ТЕС» АТ «ДТЕК Західенерго» машиністом скрепера а саме: неефективності роботи захисних механізмів, неефективності роботи засобів пилоподавлення, використання транспортних засобів, що генерують підвищені рівні вібрації, часткове невикористання засобів індивідуального захисту працівником.

В акті також зазначено, що комісія немає можливості встановити осіб, які порушили вимоги чинного законодавства про охорону праці, враховуючи роботу в шкідливих умовах на ВП «Добротвірська ТЕС» АТ «ДТЕК Західенерго», на якому застосовується технологічне обладнання, яке за своїми технічними можливостями не спроможне забезпечити вплив шкідливих факторів у межах нормативних значень. Крім того, відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону праці» працівник ОСОБА_1 при влаштування на роботу під підпис дав згоду на роботу в умовах небезпечних і шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров`я тощо.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частинах першій та другій статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2022 року в справі № 212/1898/21 (провадження № 61-14763св21) вказано, що: «відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру».

ЄСПЛ вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі, суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач (див. пункт 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц, провадження № 14-463цс18).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Встановивши факт завдання моральної шкоди позивачу, з урахуванням принципів розумності та справедливості суди зробили обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Посилання на висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц необґрунтовані, оскільки стосуються інших обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Наведені норми закону та позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про законність оскаржуваних судових рішень.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 березня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров