Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

в складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Білоус А.О.,

заявниці ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Каплі О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В :

.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду міста Києва із вказаною заявою, зазначивши, що вона перебувала із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням суду від 27.01.2024. Після розірвання шлюбу їхня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зізналась у тому, що батько вчинив відносно неї факт сексуального насильства та розбещення та вимагав від неї мовчати про це. З метою фіксування вказаних обставин заявниця звернулася до Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству та до Служби в справах дітей Голосіївського району м. Києва. Крім того, заявниця звернулася за допомогою психолога до центру «Родинний дім», після чого написала заяву в орган поліції з приводу вчинення ОСОБА_3 сексуального насильства відносно його малолітньої дочки. Після цього ОСОБА_3 не залишає у спокої ні її, ні її родичів, ні керівників підприємств, де працює заявниця, увесь час її переслідує та скоріш за все має доступ до її мобільного телефону, що дає йому змогу прослуховувати її телефонні дзвінки та читати її переписки з юристами та соціальними службами. Крім того, ОСОБА_3 постійно змушує їхнього старшого сина ОСОБА_5 , який проживає разом із ним, взяти номер телефона дочки для переписки із нею та подальшої зустрічі, пише заявниці листи з погрозами, негативно впливає на розвиток сина.

Із урахуванням наведеного, з метою захисту заявниці та її малолітньої дочки від дій ОСОБА_3 , вона звернулася до суду із даною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис відносно її колишнього чоловіка ОСОБА_3 строком на шість місяців, встановивши наступні тимчасові обмеження його прав:

1) заборонити ОСОБА_3 користуватись службовим становищем та впливати на керівництво та службовців Служби в справах дітей Голосіївського району;

2) заборонити ОСОБА_3 користуватись службовим становищем та впливати на керівництво та вчителів школи, де навчається дочка, а саме м. Обухів, ліцей №1 ім. А.С. Малишка, Обухівська районна рада;

3) заборонити ОСОБА_3 користуватись службовим становищем та впливати на керівництво підприємств, де працює заявниця, а саме ПрАТ «ККПК» та ПрАТ «Енергія»;

4) заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з малолітньою дочкою ОСОБА_4 або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб;

5) заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з представником малолітньої дочки ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб;

6) заборонити вести листування, телефонні переговори з родичами дальніми та ближніми по лінії ОСОБА_1 або контактувати з ними через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб;

7) заборонити наближатися на відстань 300 кілометрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи;

8) відсторонити заінтересовану особу (кривдника) від виховання сина ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2024 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О .

Фактично справу передано головуючому судді 02.10.2024, на підставі відповідного реєстру вручення документів.

Ухвалою судді від 02.10.2024 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами окремого провадження.

У судовому засіданні 03.10.2024 судом було задоволено клопотання представника заінтересованої особи про відкладення розгляду справи, після чого того ж дня заявницею було подано заяву про відвід головуючого судді.

Ухвалою суду від 03.10.2024 заяву про відвід визнано необґрунтованою та передано справу для вирішення відводу у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Провадження на час вирішення такої заяви було зупинено.

Ухвалою суду від 10.10.2024 заяву ОСОБА_1 про відвід судді залишено без задоволення, у зв`язку з чим судом продовжено подальший розгляд справи та призначено судове засідання по справі на 14.10.2024 о 12 год. 30 хв.

Перед початком судового засідання 14.10.2024 представником заінтересованої особи подано до суду відзив-заперечення на заяву про видачу обмежувального припису, у якому зазначено про необґрунтованість доводів ОСОБА_1 , наведених у поданій нею заяві, а також про недоведеність усіх її тверджень відповідними доказами. Представник вказує на те, що фактично після розлучення між сторонами існує спір щодо участі батьків у вихованні дітей, який має розглядатися за правилами загального позовного провадження, а жодних фактів вчинення будь-якого насильства ОСОБА_3 заявницею не доведено. Із зазначених підстав представник просить у задоволенні поданої заяви відмовити.

14.10.2024 до суду надійшли також додаткові письмові пояснення від ОСОБА_1 , у яких вона повністю підтримала свої вимоги, зазначивши при цьому, що згідно з нормами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» безпека постраждалої особи є пріоритетною, та просила врахувати, що видача (та продовження) обмежувального припису пов`язується також і з оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяву та просили її задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у заяві та в додаткових письмових поясненнях.

Представник заінтересованої особи щодо задоволення заяви заперечив з підстав, наведених у відзиві-запереченнях.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 26.02.2005 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27.12.2023.

Від шлюбу у сторін є двоє дітей: син ОСОБА_6 , якому, зі слів заявниці, виповнилося 16 років, та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, старший син залишився проживати разом із батьком у м. Києві, молодша дочка - з матір`ю у м. Обухів Київської області.

Встановлено також, що після припинення спільного проживання та розірвання шлюбу між сторонами наявний спір щодо участі батьків у вихованні та утриманні дітей.

Як з`ясовано судом в ході судового розгляду, заявниця ОСОБА_1 стверджує про те, що зі слів її малолітньої дочки у 2022 році їй стало відомо про факти вчинення відносно неї сексуальних та розпусних дій з боку її батька ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, заявниця також вказує на те, що ОСОБА_3 неодноразово вчинялися протиправні дії як відносно неї, так і відносно дитини, вони з дочкою живуть у постійному страху, оскільки ОСОБА_3 в силу своєї посади має вільний доступ до зброї, у зв`язку з чим, з метою захисту її та дитини, як постраждалих від кривдника осіб, наявні підстави для видачі стосовно нього обмежувального припису.

Вирішуючи обґрунтованість доводів заявниці, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а також наявність підстав для видачі обмежувального припису в цілому, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана:

1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;

2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;

3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;

4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Відповідно до пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 (касаційне провадження №61-19328св18) в результаті перегляду справи №756/2072/18.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №404/5203/19 (провадження №61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішенні такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущень необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі.

В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів як заявника, так і осіб, відносно яких заявник просить видати обмежувальний припис, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди також мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12.04.2022 у справі №753/4405/20, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як випливає із змісту ст. 350-4 ЦПК України особа, яка звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, повинна зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та надати докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді.

Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника.

Відповідно до матеріалів справи, в якості доказів заявницею надано до суду: копію заяви про вчинення злочину від 06.09.2024, подану нею на ім`я Генерального прокурора України Костіна А.Є. ; копію витягу з кримінального провадження №0000 від 13.09.2024, внесеного до ЄРДР за ч. 2 ст. 156 КК України на підставі заяви ОСОБА_1 ; копію рішення Обухівського районного суду Київської області від 27.12.2023 про розірвання шлюбу між сторонами; копію звернення ОСОБА_3 від 30.08.2024, адресованого ОСОБА_1 ; скріншоти листування заявниці із сином у вересні 2024 року.

Оцінивши вказані вище докази у їх сукупності, суд вважає, що вони не свідчать про наявність обставин, із якими закон пов`язує можливість видачі обмежувального припису.

Так, у заяві про вчинення злочину заявницею ОСОБА_1 заначено, що в 2024 році нею зі слів її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено факт її розбещення та вчинення дій сексуального характеру зі сторони її батька ОСОБА_3 .

Із витягу з ЄРДР вбачається, що відомості до вказаного Реєстру внесені за фактом можливого вчинення гр. ОСОБА_7 розпусних дій щодо його малолітньої доньки.

Разом із цим, відомостей щодо прийняття будь-яких процесуальних рішень в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, у тому числі щодо притягнення ОСОБА_3 до юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.

Отже, суд вважає недоведеним факт вчинення ОСОБА_3 будь-яких протиправних дій як відносно заявниці ОСОБА_1 , так і відносно їхньої дочки ОСОБА_4 .

При цьому судом також враховується, що саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства (постанови ВС від 09.06.2022 у справі №216/4309/21, від 16.11.2022 у справі № 214/4179/221).

Крім того, як вбачається зі змісту звернення ОСОБА_3 від 30.08.2024, у такому зверненні він фактично висловив свою позицію щодо скарг заявниці, поданих відносно нього до державних соціальних структур, а також заявив свою вимогу щодо припинення заявницею психологічного та фізичного тиску та маніпуляцій відносно їхньої малолітньої дочки.

Таким чином, із зазначених вище доказів не вбачається вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 відносно заявниці та її дочки, а тим більше його повторності та систематичності, що є обов`язковою умовою для видачі обмежувального припису.

При цьому суд також виходить із того, що наявність між сторонами неприязних відносин не може саме по собі розцінюватись як насильство в сім`ї, що не суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №753/23624/18, від 12.03.2020 у справі №159/4550/19.

Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять.

Жодних клопотань щодо витребування доказів заявниця у суді не заявляла.

Із урахуванням наведеного, суд робить висновок про те, що заявниця не надала суду доказів, на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків вчинення заінтересованою особою ОСОБА_3 домашнього насильства у будь-якому його прояві та/або продовження його в майбутньому.

Ураховуючи наведене, за відсутності достатніх, належних та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства ОСОБА_3 відносно заявниці ОСОБА_1 та її дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 350-1 - 350-8, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

- заявник - ОСОБА_1 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- заінтересована особа - ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 15.10.2024.

Суддя О. О. Ковбасюк