Справа № 142/687/24
Провадження № 22-ц/801/2192/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нестерук В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 рокуСправа № 142/687/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О.,

за участю сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Конякіна М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці справу №142/687/24 за матеріалами заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Конякіна Михайла Сергійовича, відповідач ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про забезпечення позову до подання позовної заяви,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2024 року, яку постановив суддя Нестерук В.В. в Піщанському районному суді Вінницької області, повний текст складено 22 серпня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення ІНФОРМАЦІЯ_1 виплат платежів ОСОБА_2 , що пов`язані з отриманням одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, право на яку виникло у нього в зв`язку з смертю сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 враховуючи вимоги ст. 152 ЦПК України має намір та зобов`язується протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову пред`явити позов до ОСОБА_2 про усунення від отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прізвище якого в подальшому було змінено на « ОСОБА_5 ». 22 липня 2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, а ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, оскільки він добровільно свій обов`язок по утриманню дитини не виконував. Рішення суду про стягнення аліментів ОСОБА_2 не виконував та аліменти на утримання сина не сплачував та не приймав участі у вихованні дитини. Також зазначає, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу вживає алкогольні напої та має хронічну залежність у зв`язку з чим перебуває на обліку у лікаря -нарколога.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 загинув під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_4 №369 від 29 квітня 2022 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 03 травня 2022 року. У зв`язку з загибеллю сина у батьків з`явилося право на отримання одноразової допомоги в порядку ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» яка встановлює, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

ОСОБА_2 скористався своїм правом та звернувся в установлений законом строк до держави з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця. Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 на адвокатський запит комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого солдата ОСОБА_3 призначено одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 (матері) та ОСОБА_2 (батьку) у рівних частинах кожному.

Зазначила, що кошти отримує людина, яка ухилялася за життя утримувати свою дитину і після його смерті користується недобросовісно своїми правами. Отримуючи одноразову грошову допомогу, пов`язану зі смертю військовослужбовця, відповідач державну допомогу не поверне, буде переховуватися від органів державної влади. Враховуючи те, що відповідач веде аморальний спосіб життя, перебуває на обліку у лікаря-нарколога існує загроза, що ОСОБА_2 може нераціонально розпорядитися даними коштами, позбавивши при цьому позивача, як матір померлого сина, на отримання вказаної грошової допомоги в повному обсязі. Майна в ОСОБА_2 немає, що також унеможливить повернення отриманих коштів. Для захисту свого порушеного права на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 має намір подати позов про усунення від отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Але для підготовки позову потрібен час, і якщо не зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 зупинити виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 це може призвести до неможливості виконання рішення суду в подальшому та обмежить права ОСОБА_1 . Виплата одноразової грошової допомоги в даному випадку здійснюється ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також вказує, що оскільки позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії ймовірність можливих збитків, які спричинені забезпеченням позову, якщо судом буде відмовлено у задоволенні позову відсутня, а також враховуючи, що за своєю суттю спір є немайновим, ОСОБА_1 вважає, що немає необхідності до застосування судом зустрічного забезпечення.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2024 рокув задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, постановлену з порушенням норм процесуального та матеріального права, не враховано всіх обставин справи, тому просила ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог п. п. 4 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також судом враховується правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 (провадження №61-7314св19), що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення ІНФОРМАЦІЯ_1 виплат платежів ОСОБА_2 , що пов`язані з отриманням одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, право на яку виникло у нього в зв`язку з смертю військовослужбовця.

Завдання органів військового управління, військових частин, установ, військових навчальних закладів щодо оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - ОГД), алгоритм її призначення та виплати, перелік необхідних документів, визначені в Порядку та в умовах призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затверджених Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45.

В пункті 1.7 вказаного Порядку ОГД призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. Заява (додаток 1) подається до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦКСП) незалежно від місця реєстрації заявника.

Згідно ч.1, 4 ст. 16-1 Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно ч.2 ст. 16-4 Закону у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.

За наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, аналіз вказаних норм вказує, що платежі, пов`язані з отриманням одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця здійснюються обласним ТЦКСП та їх виплата має бути призупинена відповідно до вимог Закону вказаним органом до вирішення спору, який пов`язаний із правом на призначення і виплату одноразової грошової допомоги або її розміром у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили, адже є його не правом, а обов`язком, який виникає у разі наявності у провадженні суду відповідного спору, та не вимагає окремого рішення суду для цього.

Із змісту заяви вбачається, що право на одноразову грошову допомогу має заявниця мати та батько загиблого ОСОБА_3 .

Проте, доказів про звернення до відповідного органу про призупинення виплати до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили, матеріали справи не містять.

В абзаці 1 частини 10 статті 150 ЦПК України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога про забезпечення позову ОСОБА_1 є тотожною із вимогою зазначеною нею в позовній заяві, з якою вона має намір звернутися до суду.

Верховний Суд у постанові від 15 грудня 2021 року у справі № 758/2776/21 наголосив, що забезпечення позову шляхом задоволення тотожних позову вимог є грубим порушенням положень частини десятої статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що мета забезпечення позову в збалансованості інтересів сторін, при цьому забезпечення не може за своїм змістом вирішувати спір по суті.

Зокрема, тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

До вирішення спору по суті є недопустимим вжиття такого заходу забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, про що викладено Верховним Судом правову позицію у постанові від 22 вересня 2021 року в справі № 754/16432/20.

Процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції чи призвели б до неправильного вирішення справи апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Сало Т.Б.