Провадження № 4-с/761/168/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді - Анохіна А.М.,

при секретарі - Лазуренко А.В.,

за участю представника заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду (в режимі відеоконференції поза межами приміщення Шевченківського районного суду міста Києва) скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича, заінтересована особа - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність державного виконавця заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича, заінтересована особа - ОСОБА_3 .

В своїй скарзі просить суд:

визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича, що проявилась у невинесенні постанови про накладення штрафу на ОСОБА_3 за невиконання без поважних причин ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року у справі №761/23680/23 за результатами здійснення перевірки виконання такої боржником 04.05.2024 року у розмірі 3 400 грн. 00 коп. (три тисячі чотириста гривень нуль копійок);

визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича, що проявилась у невинесенні постанови про накладення штрафу на ОСОБА_3 за невиконання без поважних причин ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року у справі №761/23680/23 за результатами здійснення перевірки виконання такої боржником 01.06.2024 у розмірі 3 400 грн. 00 коп. (три тисячі чотириста гривень нуль копійок);

зобов`язати заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича винести постанову про відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_2;

зобов`язати заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича винести постанову про накладення штрафу на ОСОБА_3 за невиконання без поважних причин ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року у справі №761/23680/23 (провадження №2-з/761/798/2023), що було встановлено та зафіксовано під час перевірки виконання боржником такої 04.05.2024, у розмірі 3 400 грн. 00 коп. (гри тисячі чотириста гривень нуль копійок);

зобов`язати заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича винести постанову про накладення штрафу на ОСОБА_3 за невиконання без поважних причин ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року у справі №761/23680/23 (провадження №2-з/761/798/2023), що було встановлено та зафіксовано під час перевірки виконання боржником такої 01.06.2024 у розмірі 3 400 грн. 00 коп. (гри тисячі чотириста гривень нуль копійок).

Обгрунтовуючи скаргу скаржник вказує, що у провадженні судді Шевченківського районного суду міста Києва Фролової І.В. знаходиться справа № 761/23680/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті, особи: Служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною матір`ю, яка проживає окремо від неї та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

14 листопада 2023 року суддею Шевченківського районного суду міста Києва було проголошено ухвалу у справі №761/23680/23 (провадження №2- з/761/798/2023), якою вирішено:

заяву представника ОСОБА_2 - адвокатки Власюк К.П. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім 'ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною матір 'ю, яка проживає окремо від неї та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання судовим рішенням законної сили, а саме у м. Тячеві, Закарпатської області, щомісячно у вихідні дні:

з 10 год 00 хв кожної першої суботи до 20 год 00 хв кожної першої неділі;

з 10 год 00 хв кожної третьої суботи до 20 год 00 хв кожної третьої неділі;

з 10 год 00 хв колісної п 'ятої суботи до 20 год 00 хв колісної п 'ятої неділі.

Перші три зустрічі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечити в присутності батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та за участі психолога, присутність якого мас бути забезпечена батьками (або одного з них). Присутність психолога мас бути забезпечена з 10 год 00 хв по 17 год 00 хв.

Заборонити перетин державного кордону ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , УНЗР НОМЕР_1 без згоди та/або супроводу батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті вимог заяви - відмовити.

З метою примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року ОСОБА_2 було подано до Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про примусове виконання ухвали суду про забезпечення позову.

29 грудня 2023 року заступником начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергієм Івановичем було винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження №73686401 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року.

17 лютого 2024 року стягувач через перешкоди боржника та його вплив на дитину, була позбавлена побачення та спілкування з донькою, ОСОБА_5 . Більше того, через навмисні перешкоди боржника, ОСОБА_2 , не те, що не мала можливості поспілкуватись з донькою, а взагалі побачити доньку, бо увесь час пробула за зачиненими воротами будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт того, що стягувачу не було надано можливості потрапити на територію дворогосподарства, яке визначено місцем побачення стягувача з донькою 17.02.2024 року, однак побачення з донькою не відбулося, що зафіксовано державним виконавцем у актах, складених 17.02.2024 року.

Зазначає, що державний виконавець на виконання ч. 3 ст. 64- 1 ЗУ «Про виконавче провадження» не виніс постанову про накладення на боржника штрафу, то ОСОБА_2 було подано до Шевченківського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність державного виконавця, яка перебуває у провадженні судді Шевченківського районного суду м. Києва Пономаренко Н.В.

Крім того, 02 березня 2024 року було складено акт державного виконавця та постановою від 05.03.2024 року у ВП № НОМЕР_2 було накладено на боржника штраф у розмірі 1 700 грн.

Також, 16 березня 2024 року складено акт державного виконавця та постановою від 29 березня 2024 року у ВП № НОМЕР_2 було накладено на боржника штраф у розмірі 3400,00 грн.

Зазначає, що у зв`язку з невиконанням боржником без поважних причин ухвали Тячівським РВП ГУНП в Закарпатській області на підставі повідомлення Тячівського ВДВС у Тячівському районі Закарпатської області ЗМУМЮ про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відкрито кримінальне провадження 0000318 щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за умисне невиконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2023 року у справі № 761/23680/23. Також, постановою від 03.05.2024 встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Згідно інформації з АВСП Тячівським ВДВС у Тячівському районі Закарпатської області ЗМУМЮ направлено до Тячівського районного суду Закарпатської області подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

30.03.2024 року боржник не з`явився, присутність дитини не забезпечив, побачення ОСОБА_2 з донькою не забезпечив та було складено акт державного виконавця, проте державний виконавець не виніс постанову про накладення на боржника штрафу.

04.05.2024 року, боржник не забезпечивши присутність малолітньої ОСОБА_4 за визначеним постановою від 03.05.2024, вкотре не виконав ухвали суду.

06.05.2024 року представником стягувача було відправлено на електронну адресу Тячівського ВДВС у Тячівському районі Закарпатської області ЗМУМЮ заяву, в якій просила винести постанову про накладення штрафу у розмірі 3 400 грн.

Вказує, що оскільки станом на 31.05.2024 в Автоматизованій системі виконавчого провадження була відсутня інформація про те, чи винесено державним виконавцем постанову про накладення на боржника штрафу, то представник ОСОБА_2 зверталась до заступника начальника Тячівського ВДВС у Тячівському районі Закарпатської області ЗМУМЮ Дзябко С.І. з адвокатським запитом.

Станом на 27.06.2024 відповіді на адвокатський запит отримано не було, у зв`язку з чим адвокат Власюк Катерина Петрівни надіслала до заступника начальника Тячівського ВДВС у Тячівському районі Закарпатської області ЗМУМЮ Дзябко С.І. повторний адвокатський запит.

Вважає, що державний виконавець, не наклавши на боржника штраф за невиконання без поважних причин ухвали, допустив протиправну бездіяльність, у зв`язку з чим виникла необхідність звертатись до суду з даною скаргою про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобов`язання державного виконавця винести постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 3 400 грн.

Крім того, за результатами виконавчих дій, що відбулись 01.06.2024 боржник, ОСОБА_3 , не забезпечивши присутність малолітньої ОСОБА_4 за визначеним постановою від 29.05.2024 місцем проведення виконавчих дій, а саме: АДРЕСА_2 (Розважальний центр «Смайл Кідс»), ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року у справі №761/23680/23 вкотре не виконав.

03.06.2024 року представником стягувача, адвокатом Власюк К.П., було відправлено на електронну адресу Тячівського ВДВС у Тячівському районі Закарпатської області ЗМУМЮ заяву, в якій повідомила про те, що боржником ухвалу не було виконано та просила винести постанову про накладення штрафу у розмірі 3 400 грн.

Оскільки станом на 27.06.2024 року в Автоматизованій системі виконавчого провадження була відсутня інформація про те, чи винесено державним виконавцем постанову про накладення на боржника штрафу, то представник ОСОБА_2 зверталась до заступника начальника Тячівського ВДВС у Тячівському районі Закарпатської області ЗМУМЮ Дзябко С.І. з адвокатським запитом.

Вважає, що державний виконавець, не наклавши на боржника штраф за невиконання без поважних причин ухвали, допустив протиправну бездіяльність, у зв`язку з чим виникла необхідність звертатись до суду з даною скаргою про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобов`язання державного виконавця винести постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 3 400 грн.

Вимоги ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання державного виконавця винести постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 3 400 грн у зв`язку з невиконанням ухвали за результатами перевірки 04.05.2024 та 01.06.2024 не виконання боржником ухвали без поважних причин.

Вказує, що 06.06.2024 Київським апеляційним судом було прийнято постанову, якою задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 , а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2023 у справі № 761/23680/23 скасовано та відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

09.07.2024 у зв`язку із скасуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2023 у справі № 761/23680/23 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного просить задовольнити вимоги поданої скарги.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.07.2024 відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду у судовому засіданні.

14 серпня 2024 року до суду стягувачем подані заперечення на скаргу в яких просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.09.2024 в задоволенні клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_3 - Якименка М.М. про залишення без розгляду скарги було відмовлено.

Ухвалою суду від 19.09.2024 в задоволенні клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_3 - Якименка М.М. про закриття провадження було відмовлено.

У судовому засіданні представник скаржника підтримала доводи скарги та просила її задовольнити.

Представник стягувача у судовому засіданні заперечував проти поданої скарги та у задоволенні просив відмовити.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши наявні письмові докази в межах доводів скарги, дійшов до наступного висновку.

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України і спрямовано на захист учасників виконавчого провадження від порушень їх прав та свобод під час виконання судових рішень за принципом їх обов`язковості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 8 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Під час розгляду скарги встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2023 року забезпечено позов шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини, з матір`ю до набрання судовим рішенням законної сили, а саме у м. Тячіві, Закарпатської області, щомісячно у вихідні дні:

- з 10 год. 00 хв. кожної першої суботи до 20 год. 00 хв. кожної першої неділі;

- з 10 год. 00 хв. кожної третьої суботи до 20 год. 00 хв. кожної третьої неділі;

- з 10 год. 00 хв. кожної п`ятої суботи до 20 год. 00 хв. кожної п`ятої неділі.

Постановою від 29.12.2023 заступником начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергієм Івановичем, відкрите виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали № 761/23680/23 виданої 14.11.2023 Шевченківським районним судом м. Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлено статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом вказаної статті Закону виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону.

У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Як вбачається з прохальної частини поданої скарги, скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність та зобов`язати державного виконавця винести постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 3 400 грн у зв`язку з невиконанням ухвали від 14.11.2023 за результатами перевірки 04.05.2024 та 01.06.2024 без поважних причин.

Як вбачається з акту державного виконавця від 04.05.2024, проведення виконавчих дій не відбулось, оскільки боржник не забезпечив присутність малолітньої ОСОБА_4 за визначеною постановою державного виконавця від 03.05.2024.

Крім того, згідно акту державного виконавця від 01.06.2024, проведення виконавчих дій не відбулось, оскільки боржник не забезпечив присутність малолітньої ОСОБА_4 за визначеною постановою державного виконавця від 29.05.2024.

В обгрунтування своєї скарги, скаржник посилається на те, що у зв`язку з не виконанням ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2023, остання не має можливості, без поважних причин, спілкуватися з донькою, а тому вважає, що бездіяльність державного виконавця є протиправною.

Як вбачається з матеріалів скарги, постановою державного виконавця від 05.03.2024 на боржника накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн за ухилення від виконання рішення суду, і постановою від 29.03.2024 було повторно на боржника накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Отже, накладення штрафів за змістом ЗУ «Про виконавче провадження» є правом державного виконавця.

Визначені законом повноваження державного виконавця є його дискреційними повноваженнями (правом), втручання у які шляхом зобов`язання винести постанову про накладення штрафу виключено. Так, рішення про накладення штрафу приймається державним виконавцем після перевірки виконання судового рішення, складання Акту, та після оцінки поважності причин невиконання, якщо таке судове рішення не було виконано боржником. Відтак, накладенню штрафу передує ряд процесуальних дій, що входять до виключної компетенції державного виконавця у конкретному виконавчому провадженні.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Більше того, згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 року, «Фадєєва проти Росії» (Заява № 55723/00), Страсбург, від 09.06.2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17.12.2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто, суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Таким чином, здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням та нездійсненням певних дій.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012 року, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання, сам по собі не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Водночас ОСОБА_2 не надано доказів та не наведено достатніх обґрунтувань стосовно того, в чому саме полягала бездіяльність державного виконавця, що свідчить про невжиття співмірних заходів до виконання судового рішення.

Позиція ОСОБА_2 про те, що з вказаних нею підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеною та безпідставною.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій державного виконавця, і вважає, що не може бути визнано бездіяльності неправомірною лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Окрім того, інші доводи заявника, оскаржуваної бездіяльності посадової особи (державного виконавця), які наведені у скарзі, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Отже, суд не вбачає, що державний виконавець допустив неправомірну бездіяльність та вважає, що при здійсненні виконавчих дій діяв в межах своїх повноважень.

Скарга в частині визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко С.І. винести постанови про накладення штрафу на ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог скаржника про зобов`язання винести постанову про відновлення виконавчого провадження, то суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з поданої скарги, на думку скаржника, в результаті закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 стягувач ОСОБА_2 зазнає порушення свого права, оскільки в подальшому примусове виконання ухвали суду не відбувається, а боржник в добровільному порядку судове рішення не виконує.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Постанова про закінчення виконавчого провадження з означеної підстави виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до вимог ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 06.06.2024, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2023 скасовано та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

09.07.2024 заступником начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко С.І. було винесено постанову в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

За таких обставин дії державного виконавця повністю відповідають встановленому законом порядку щодо вчинення виконавчих дій.

Таким чином, у зв`язку з закінченням виконавчого провадження, суд позбавлений можливості приймати рішення щодо зобов`язання вчинити певні дії під час його виконання по закритому виконавчому провадженню.

У зв`язку з цим, вимога щодо зобов`язання винести постанову про відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_2 задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Уразі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-82, 259-261, 268, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича, заінтересована особа - ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Андрій АНОХІН