Справа №173/2670/24
Провадження №2/173/933/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Бурхана С.М.,

за участі секретаря судового засідання Салтикової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в м. Верхньодніпровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника, адвокат Марусенко Ігор Володимирович, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

11.09.2024 року судом була отримана відповідь № 2524 від 11.09.2024 року з Верхньодніпровської міської щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 07.10.2024 року.

07.10.2024 року розгляд справи перенесено на 14.10.2024 року в зв`язку з неявкою сторін в судове засідання.

14.10.2024 року сторони в судове засідання не з?явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 27 квітня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 41. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 27 квітня 2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 41.

Від шлюбу мають спільну дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З відповідачем вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Шлюбні відносини позивач з відповідачем не підтримують, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування.

З 03.01.2023 року позивач разом з донькою проживають в Німеччині та повертатися до України наміру не мають. На даний момент дитина знаходиться на повному утриманні позивача.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що 27 квітня 2002 року, позивач уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 41, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Сторони мають двох спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

За доводами позивача судом встановлено, що на час подання позовної заяви сторони припинили шлюбні відносини і спільне проживання, відповідач будь-яких заперечень на спростування цього факту не надав, тому даний факт суд вважає встановленим.

Шлюбні відносини позивач з відповідачем не підтримують, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Зазначені обставини, на думку суду створюють неможливі умови для подальшого спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач, згідно поданої заяви, наполягає на розірванні шлюбу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання позивачка не бажає відновлювати, а причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам.

Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин протягом тривалого періоду часу, позивач настоює на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти позовних вимог, тому виходячи із принципу добровільності (вільної згоди чоловіка і жінки) шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше перебування сторін у шлюбі буде мати наслідком примушення сторін до шлюбних відносин, та втратить одну з основних його підстав добровільність.

За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Це рішення приймається судом відповідно до способу захисту, обраному позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 113 СК України - особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У своїй заяві після розірвання шлюбу позивач заявила клопотання про залишення прізвища, обраного при реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 ».

Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з такого.

За доводами позивача, викладеними в позовній заяві судом встановлено, що сторони на час подання позовної заяви згоди щодо матеріального утримання дитини не досягли, донька знаходиться на повному утриманні позивача. Будь-яких доказів на спростування даного факту відповідачем не надано. За таких обставин знайшов своє підтвердження факт порушення прав дитини, щодо участі другого із батьків у матеріальному забезпеченні дітей. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, тобто для захисту права позивача, як законного представника дитини, відповідно обраного нею способу захисту порушених прав, з яким погоджується суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини.

Позивач бажає отримувати аліменти з відповідача на утримання дитини в частці від його заробітку (доходу). Тому суд вважає за потрібне прийняти рішення у відповідності до способу стягнення аліментів, обраному позивачем.

Доказів про матеріальне становище, наявності утриманців та інших обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів сторонами суду не надано.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що сторони є особами працездатного віку, тому мають можливість працювати і отримувати прибуток. З чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Дана сума з урахування обов`язку матері матеріально утримувати дитину, на думку суду, буде необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини цього віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 19.08.2024 року. Тому аліменти на утримання дитини суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання за попередній період.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1 211.20 грн. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. Також згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 211.20 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 142, 259,263,264,265,268, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 27 квітня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 41, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвати.

Після набрання рішенням законної сили його копію направити Верхньодніпровському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 серпня 2024 року і додосягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) 1211,20 грн. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за позовними вимогами про розірвання шлюбу.

Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в дохід держави в сумі 1211.20 грн., за позовними вимогами про стягнення аліментів.

Рішення допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 14.10.2024 року.

Суддя С.М.Бурхан