Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2024 р.

м. Київ

справа № 755/14973/24

провадження № 2/755/8102/24

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Десятої Київської державної нотаріальної контори, відповідно до якого позивач просить: скасувати обтяження - арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , зареєстроване 12.10.2004 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови виконавчої служби від 21.01.2004 року.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що на праві власності її брату ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . Після смерті брата позивача ОСОБА_2 28.07.2023 року відкрилась спадщина на зазначену частину нерухомого майна. Позивач як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченка Т.С. із заявою про прийняття спадщини. Однак, під час оформлення спадкового майна, встановлено, що на частку спадкодавця, а саме: на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , було накладено арешт 12.10.2004 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови виконавчої служби від 21.01.2004 року. Позивач звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори та Дніпровського ВДВС у м. Києві із заявами про скасування арешту, однак документи, на підставі яких було накладено арешт не збереглися, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач Десята Київська державна нотаріальна контора не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного тану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 09.11.2016 року, актовий запис № 494, свідоцтвом про народження, виданим Відділом ЗАГС Дніпровського району м. Києва від 19.03.1981 року, актовий запис № 940, свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 30.06.2001 року, актовий запис № 569, свідоцтвом про шлюбу, виданим Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 28.11.2017 року, актовий запис № 2690. (а.с. 5-8)

За даними свідоцтва про право власності, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва від 19.01.2000 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних долях. (а.с. 10)

За даними свідоцтва про смерть, виданого Іванківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області ЦМУЮ (м. Київ) від 20.07.2023 року, актовий запис № 379, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 9)

За даними Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 07.11.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченком Т.С. заведено спадкову справу № 101/2023 щодо спадкодавця ОСОБА_2 . (а.с. 11)

Згідно Довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченка Т.С. № 326/102-14 від 23.08.2024 року єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його сестра, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 15)

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.08.2024 року, 12.10.2004 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови виконавчої служби від 21.01.2004 року зареєстровано арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 12)

Згідно Листів, виданих Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві від 22.03.2024 року № 31357, від 12.07.2024 року № 71770, перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що постанову АА № 2601684 від 21.01.2004 року відносно ОСОБА_2 неможливо ідентифікувати. (а.с. 13, 14)

Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст.ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії зокрема накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Пункт 5 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна.

Згідно п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. N 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування заборони на відчуження зареєстрованої за спадкодавцем ОСОБА_2 на праві власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , накладеної 12.10.2004 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Дніпровської ДВС у м. Києві від 21.01.2004 року, оскільки накладення заборони на нерухоме майно та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за відсутності виконавчого провадження, обмежує права позивача як єдиного спадкоємця після смерті ОСОБА_2 можливості оформлення спадщини на вказану частину нерухомого майна, співвласником якого є позивач, що також позбавляє останню можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним їй майном, що є неприпустимим.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна, підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Десятої Київської державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна, - задовольнити.

Скасувати обтяження - арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 1370556, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_2 , зареєстрована 12.10.2004 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови виконавчої служби б/н від 21.01.2004 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 14 жовтня 2024 року.

Суддя: В.І. Галаган