Провадження №2/389/509/23
Рішення

іменем України

02 жовтня 2024 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаврилюк Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

встановив:

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 22.08.2023 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, мотивуючи свої вимоги наступним.

Між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 06.10.2021 укладено електронний кредитний договір №2443180. Надалі, між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 05.05.2023 укладено договір факторингу №05052023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №2443180 від 06.10.2021, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №05052023 від 05.05.2023, позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 46 335 грн 15 коп, з яких: 14 529 грн 75 коп сума заборгованості за основним боргом, 31 805 грн 40 коп сума заборгованості за процентами. Про відступлення позивачу права грошової вимоги на адресу відповідача було направлено повідомлення, однак останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2443180 від 06.10.2021 в сумі 46 335 грн 15 коп.

Крім того, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 01.11.2021 укладено електронний кредитний договір №434205453. Відповідно до реєстру божників №167 від 04.01.2022 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», доТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №434205453. Надалі, 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передав ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №434205453 від 01.11.2021, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 77 846 грн 80 коп, з яких: 19 000 грн сума заборгованості по основному боргу, 58 846 грн 80 коп сума заборгованості по відсоткам. Про відступлення позивачу права грошової вимоги на адресу відповідача було направлено повідомлення, однак останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №434205453 від 01.11.2021 в сумі 77 846 грн 80 коп.

Відповідач подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не надано оригіналів кредитних договорів, а додані до позову паперові копії електронних договорів не свідчать про їх укладення, оскільки він заперечує факт їх укладення в електронній формі, тому що договори повинні бути укладені в письмовій формі та підписані сторонами. Також позивачем не надано доказів на підтвердження підписання відповідачем кредитного договору за допомогою електронного цифрового підпису та доказів надання відповідачу таких договорів. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування коштів на рахунок відповідача. В свою чергу, надані розрахунки заборгованості не є доказами, оскільки не є первинними бухгалтерськими документами. Паспорт споживчого кредиту не можна розцінювати як погодження умов кредитного договору, а внутрішні правила кредитодавця не підлягають застосування до цих правовідносин. Також, заборгованість по відсоткам позивачем нарахована поза межами строку кредитування, а неустойка не була погоджена сторонами. Крім того, нарахування відсотків та пені було здійснено в період карантину всупереч обмеженням, встановленим спеціальним законодавством. Крім того, позивачем не доведено відступлення прав вимоги за кредитними договорами. Також позивачем не долучено доказів направлення відповідачу повідомлення про відступлення прав вимоги.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позовні вимоги та, відхиляючи заперечення відповідача, зазначила, що спірні кредитні договори підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який має таку ж юридичну силу, як і власноручний підпис. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не було б укладено. Відповідно до умов укладених договорів кошти надавалися позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану позичальником при укладенні кредитних договорів, на підтвердження чого до відповіді на відзив долучено докази, які підтверджують перерахування відповідачу кредитних коштів та детальний розрахунок заборгованості. Згідно з вказаним розрахунком відповідач частково погашав заборгованість за кредитним договором №2443180 від 06.10.2021, що свідчить про усвідомлення відповідачем форми оформлення кредитного договору, погодження з його умовами та отримання кредитних коштів. Також вказує, що кредитними договорами, підписаними відповідачем, передбачено порядок нарахування відсотків за користування кредитом та механізм повернення кредиту. Крім того звертає увагу, що законодавством України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення прав вимоги.

Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив та пояснення, в яких, підтримуючи поданий раніше відзив, додатково зазначив, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №434205453 від 01.11.2021 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», і, відповідно, відТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», оскільки кредитний договір був укладений через три роки після укладення 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» первісного договору факторингу.

Представником позивача подано відповідь на заперечення та додаткові пояснення відповідача, в яких, окрім викладеного раніше, додатково зазначила, що вказані вище договори факторингу укладені відповідно до вимог чинного законодавства України, умовами договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»,передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржника в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак у поданих суду заявах по суті справи та клопотаннях просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте у кожних поданих заявах по суті справи та клопотаннях розгляд справи просив проводити без його участі, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Що стосується кредитного договору №2443180 від 06.10.2021.

Судом встановлено, що 06.10.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 , шляхом підписання позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2443180, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 15 000 грн на строк 30 днів, з можливістю продовження строку. Також між сторонами узгоджено відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок користування і повернення коштів.

Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Відповідач зобов`язався повернути вказані кошти, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Даний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором В754 та містить всі його істотні умови.

Факт перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 15 000 грн підтверджується повідомленням сервісу онлайн платежів IPAY.ua (ТОВ «Універсальні платіжні рішення») №2643_39 від 03.10.2023, відповідно до якого 06.10.2021 о 20 год 30 хв було перераховано кошти в сумі 15 000 грн на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 , яка вказана у договорі.

З інформації, наданої АТ «Ощадбанк» 29.02.2024 на виконання ухвали суду, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 у АТ «Ощадбанк» емітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_2 (рахунок НОМЕР_3 ), на яку 07.10.2021 надійшли кошти в сумі 15 000 грн.

Додатковим договором від 04.11.2021, підписаним ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору в повному обсязі, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №2443180 від 06.10.2021, на 30 днів, тобто до 05.12.2021. Між сторонами погоджено умови продовження користування кредитом та порядок сплати процентів.

Між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 05.05.2023 укладено Договір факторингу №05052023, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах Боржників.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» станом на 05.05.2023 та витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №05052023 від 05.05.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2443180 від 06.10.2021 в сумі 46 335 грн 15 коп, з яких: 14 529 грн 75 коп сума заборгованості за основним боргом, 31 805 грн 40 коп сума заборгованості за процентами.

Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №05052023 від 05.05.2023 підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору.

Крім того, яке вбачається з вказаного вище розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна», ОСОБА_1 01.11.2021 та 04.11.2021 частково погашена заборгованість за кредитним договором №2443180 від 06.10.2021 на суму 4 933 грн 71 коп.

Платіжною інструкцією №19666 від 09.05.2023 підтверджується факт перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» плати в розмірі 506 880 грн за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу №05052023 від 05.05.2023.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №2443180 від 06.10.2021 за період з 05.05.2023 до 31.07.2023, заборгованість ОСОБА_1 не погашена та складає 46 335 грн 15 коп.

Що стосується кредитного договору №434205453 від 01.11.2021.

Судом встановлено, що 01.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 шляхом підписання позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором укладено договір №434205453, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 19 000 грн на строк 30 днів, тобто до 01.12.2021, з можливістю продовження строку. Також між сторонами узгоджено відсоткову ставку за користування кредитними коштами та порядок користування і повернення коштів.

ОСОБА_1 зобов`язався повернути вказаний кредит, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п.4.4 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Даний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV82Q7S та містить всі його істотні умови.

Платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №a4a72088-2055-4d9a-9ebc-69433310e00d від 01.11.2021 підтверджується перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитних коштів в сумі 19 000 грн на платіжну картку ОСОБА_1 НОМЕР_5.

З інформації, наданої АТ «Ощадбанк» 29.02.2024 на виконання ухвали суду, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 у АТ «Ощадбанк» емітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_2 (рахунок НОМЕР_3 ), на яку 02.11.2021 надійшли кошти в сумі 19 000 грн.

Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» 28.11.2018 укладено Договір факторингу №28/1118-01, а 31.12.2020 додатковою угодою №26 до вказаного договору факторингу сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.

Згідно з п.1.3 договору факторингу право вимоги - права грошових вимог Клієнта до Боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п.4.1 договору факторингу наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 04.01.2022 та Реєстром прав вимоги №167 від 04.01.2022 до договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», доТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №434205453 від 01.11.2021 в загальній сумі 49 536 грн 80 коп, з яких: 19 000 грн сума заборгованості по основному боргу, 30 536 грн 80 коп сума заборгованості по відсоткам.

Платіжними інструкціями №1231 вд 07.02.2022 та №1238 від 10.02.2022 підтверджується факт перерахування ТОВ «Таліон Плюс» на рахунок ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» плати в розмірі 5 111 084 грн 20 коп та 3 000 000 грн за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 за Реєстром прав вимоги №167.

Надалі, між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 20.10.2022 укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п.2.1 Договору факторингу Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.4.1 Договору факторингу сторони Погодили, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього Договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон плюс» станом на 06.03.2024 та Реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №434205453 від 01.11.2021 в сумі 77 846 грн 80 коп, з яких: 19 000 грн сума заборгованості по основному боргу, 58 846 грн 80 коп сума заборгованості по відсоткам.

Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт від 06.03.2023 приймання-передачі інформації згідно з Реєстром боржників №2 за договором факторингу №20102022 від 20.10.2022 підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору.

Платіжною інструкцією №19474 від 10.03.2023 підтверджується факт перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рахунок ТОВ «Таліон плюс» плати в розмірі 2 788 668 грн 73 коп за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу №20102022 від 20.10.2022 за Реєстром прав вимоги №2.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №434205453 від 01.11.2021 за період з 06.03.2023 до 31.07.2023, заборгованість ОСОБА_1 не погашена та складає 77 846 грн 80 коп.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти дого-вір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються ін-шій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону).

Уклавши спірні кредитні договори та додаткову до одного з них угоду на умовах, викладених в них, ОСОБА_1 тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорах.

Кредитні кошти за спірним кредитними договорами надавалися ОСОБА_3 в безготівковій формі на банківську платіжну картку № НОМЕР_2 (рахунок НОМЕР_3 ), відкриту на його ім`я в установі АТ «Ощадбанк».

За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Як слідує з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по спірним кредитним договорам, а ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання договорів електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак, в порушення умов вказаних договорів, ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредитів в розмірах та на умовах, визначених укладеними правочинами, презумпція правомірності яких не спростована.

Таким чином суд вважає, що встановлені обставини справи підтверджують обов`язок ОСОБА_1 сплатити заборгованість за кредитним договором №2443180 від 06.10.2021, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна», за яким право вимоги перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі Договору факторингу №05052023 від 05.05.2023, та за кредитним договором №434205453 від 01.11.2021, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за яким право вимоги перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022.

Як вбачається з позову, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №2443180 від 06.10.2021 складає 46 335 грн 15 коп, з яких: 14 529 грн 75 коп сума заборгованості за основним боргом, 31 805 грн 40 коп сума заборгованості за процентами. Саме таку суму позивач просив стягнути з відповідача у зв`язку з набуттям на неї права вимоги на підставі Договору факторингу №05052023 від 05.05.2023.

Розмір заборгованості по основному боргу, з урахуванням часткового погашення, в сумі 14 529 грн 75 коп підтверджується матеріалами справи, тому з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за основною сумою боргу в згаданому розмірі.

Крім того, як вбачається з позову, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №434205453 від 01.11.2021 складає 77 846 грн 80 коп, з яких: 19 000 грн сума заборгованості по основному боргу, 58 846 грн 80 коп сума заборгованості по відсоткам. Саме таку суму позивач просив стягнути з відповідача у зв`язку з набуттям на неї права вимоги на підставі Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022.

Розмір заборгованості по основному боргу в сумі 19 000 грн підтверджується матеріалами справи, тому з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за основною сумою боргу в згаданому розмірі.

Разом з цим, щодо стягнення заборгованості за процентами суд зазначає наступне.

Так, частинами 1-3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц), яка в силу ч.4 ст.263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17) щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Що стосується кредитного договору №2443180 від 06.10.2021.

За умовами додаткового договору від 04.11.2021 до вказаного кредитного договору, укладеного між Первісним кредитором (ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 , сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору в повному обсязі, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №2443180 від 06.10.2021, на 30 днів, тобто до 05.12.2021 (п.3.1 додаткового договору).

В п.3.2 сторони також погодили процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п.3.1 додаткового договору, яка становить 1,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

У таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної процентної ставки за додатковим договором від 04.11.2021 до кредитного договору №2443180 від 06.10.2021, складеної Первісним кредитором, зазначено, що проценти за користування кредитом в межах строку його надання складають 8 674 грн 26 коп на суму кредиту 14 529 грн 75 коп (враховуючи часткове погашення).

Як встановлено судом, зазначений розмір відсотків нарахований відповідно до умов договору, тобто 1,99% за кожен з 30 днів. Підстав для нарахування іншого розміру відсотків судом не виявлено.

Проте, як вбачається з витягу з Реєстру боржників, при передачі права вимоги ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (позивача), розмір заборгованості ОСОБА_1 по відсоткам становить вже 31 805 грн 40 коп.

Відповідно до розрахунку заборгованості первісного кредитора (ТОВ «Лінеура Україна») відсотки нараховувалися за період з 06.10.2021 до 23.02.2022. При цьому, докази наступної пролонгації кредитного договору позивачем не надані.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за кредитним договором та додатковим договором до нього від 04.11.2021 про продовження на 30 днів строку, на який був наданий кредит, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише до 05.12.2021, тобто строку, на який були надані кредитні кошти. Проценти за користування кредитом, як плата по кредиту, після закінчення цього строку не могли нараховуватися.

Позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, який підлягає стягненню на користь позивача складає 8 674 грн 26 коп, сума яких підтверджується розрахунком первісного кредитора - ТОВ «Лінеура Україна» та перевірена судом.

Таким чином, всього розмір заборгованості за кредитним договором №2443180 від 06.10.2021 та відсотками за користування кредитними коштами становить 23 204 грн 01 коп (14 529 грн 75 коп + 8 674 грн 26 коп), яка і підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується кредитного договору №434205453 від 01.11.2021.

За умовами вказаного кредитного договору, укладеного між Первісним кредитором (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 , кредит в сумі 19 000 грн був наданий на строк 30 днів, тобто до 01.12.2021 (п.1.3, 1.7 договору).

В п.1.9.1 сторони погодили процентну ставку за користування кредитом, які нараховуються виключно на період строку, визначеного в п.1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою, яка становить 1,98% від суми кредиту за кожен день користування ним.

Пунктом 1.9.2 визначені умови нарахування відсотків за умови продовження дисконтного періоду.

Згідно з п.1.14.1 договору сума процентів за користування кредитом в межах строку, передбаченого п.1.3, становить 4 560 грн.

Як вбачається з розрахунку первісного кредитора (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»), складеному станом на 04.01.2022 при передачі права вимоги ТОВ «Таліон плюс», розмір заборгованості ОСОБА_1 по відсоткам складав 30 536 грн 80 коп. Відсотки нараховувалися за період з 01.11.2021 до 04.01.2022.

В свою чергу, при передачі права вимоги ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (позивача), розмір заборгованості відповідача по відсоткам станом на 06.03.2023 вже 58 846 грн 80 коп.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за кредитним договором проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише до 01.12.2021, тобто строку, на який були надані кредитні кошти. Проценти за користування кредитом, як плата по кредиту, після закінчення цього строку не могли нараховуватися.

Позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, який підлягає стягненню на користь позивача складає 4 560 грн, в межах строку кредитування, сума яких підтверджується розрахунком первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», виходячи з періоду нарахування з 01.11.2021 до 01.12.2021.

Підстав для нарахування іншого розміру відсотків згідно з п.1.9.2, 1.9.3, 1.14.2 договору, судом не виявлено.

Таким чином, всього розмір заборгованості за кредитним договором №434205453 від 01.11.2021 та відсотками за користування кредитними коштами становить 23 560 грн (19 000 грн + 4 560 грн), яка і підлягає стягненню з відповідача.

Відповідачем належними доказами не спростовано факт укладення договорів та отримання коштів, лише вказавши, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування коштів, а також розрахунку заборгованості.

В свою чергу, кредитні договори є дійсними, в судовому порядку не оскаржувалися, розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані.

Доводи відповідача про відсутність доказів на підтвердження підписання відповідачем кредитного договору за допомогою електронного цифрового підпису не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки за нормами Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим.

Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Наголошуючи на відсутності доказів отримання коштів, які переховувалися у безготівковій формі на банківську платіжну картку № НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_1 в установі АТ «Ощадбанк», що встановлено судом з наданих цією банківською установою доказів, відповідач, в свою чергу, на доведення такого свого мотиву не надав суду виписки по зазначеному банківському рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок, при цьому враховуючи, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не є первісним кредитором та не є банківською установою.

Тобто, відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на банківський рахунок відповідача, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Доводи відповідача щодо відсутності оригіналів електронних кредитних договорів та надання позивачем лише їх паперових копій, що виключає факт їх укладення взагалі, суд відхиляє, оскільки електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Не надання у письмовій формі укладеного кредитного договору в електронній формі само по собі не спростовує факт його укладення.

Крім того, відповідач, заперечуючи проти стягнення відсотків, вказував, що нарахування відсотків по кредитним договорам було здійснено в період карантину.

Разом з тим, п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлена норма щодо звільнення позичальника від обов`язків сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штрафу, пені у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину.

Проте, звільнення позичальника від сплати відсотків нормами ЦК України не передбачено, вимогу про стягнення з відповідача неустойки, штрафу, пені позивач не заявляв.

Також відповідач вказував, що позивачем не долучено доказів направлення йому вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання, в якій відповідача повідомлено про укладення договорів факторингу та необхідності сплати боргу.

Проте, відхиляючи такі доводи, суд зазначає, що неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник в судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст.124 Конституції України.

Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

В даній справі відповідач не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Фактично, порушене право кредитора залишилося незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку.

Та обставина, що ОСОБА_1 не отримував від позивача досудової вимоги про необхідність сплати заборгованості не позбавляє позивача на безпосереднє звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені судом обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та з огляду часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 010 грн 79 коп.

Керуючись ст.3, 6, 205, 207, 509, 512, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 631, 638, 639, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, ст.141, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №2443180 від 06.10.2021 в розмірі 23 204 (двадцять три тисячі двісті чотири) грн 01 коп, з яких:14 529 грн 75 коп заборгованість за основним боргом, 8 674 грн 26 коп заборгованість по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №434205453 від 01.11.2021 в розмірі 23 560 (двадцять три тисячі п`ятсот шістдесят) грн, з яких:19 000 грн заборгованість за основним боргом, 4 560 грн заборгованість по відсоткам.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 1 010 (одна тисяча десять) грн 79 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місце знаходження: вул.Симона Петлюри,30, м.Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35625014.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва