Справа № 296/6707/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі

головуючої судді - Пилипюк Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

23 липня 2024 року представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» Альховська І.Б. звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 23 листопада 2017 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № CL-83545 (далі по тексту рішення Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на дату звернення до суду з цим позовом заборгованість за Кредитним договором складає 54587,67 гривень, з яких: строкове тіло - 0 гривень, прострочене тіло - 30455,93 гривень, строкові відсотки - 0 гривень, прострочені відсотки -24131,74 гривень.

08 листопада 2023 року у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Кредобанк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» на підставі договору факторингу. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні.

На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» заборгованість за кредитним договором № CL-83545 в розмірі 54 587, 67 гривень. Також позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422, 40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 гривень.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 08 серпня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, а також судові повістки надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Однак, відповідне поштове відправлення повернулось на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказах.

Відповідач у встановлений судом строк правом на подання письмового відзиву на позовну заяву не скористався.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що 23 листопада 2017 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № CL-83545, відповідно умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, вказані у Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит надається виключно на цілі, визначені в цьому договорі (а. с. 11-14). Сума кредиту 52 170 гривень (п. 2.1 Кредитного договору). Дата видачі кредиту 23 листопада 2017 року (п. 2.2 Кредитного договору). Строк кредитування 60 місяців, тобто до 22 листопада 2022 року (п. 2.3 Кредитного договору).

Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на такі цілі: на поточні потреби в сумі 22 600,38 гривень на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Відділенні ПАТ «Кредобанк» у м. Житомир; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 3520,00 гривень; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 8 698,62 гривень; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед АТ «Ощадбанк» в сумі 17 351,00 гривень.

За користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 44,99 % (п. 4.1 Кредитного договору).

Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 2219 гривень щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця (п. 6.2 Кредитного договору).

23 квітня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 1, відповідно до умов якого сторони погодили змінити порядок погашення заборгованості позичальника за Кредитним договором шляхом підписання нового графіку платежів, який позичальник зобов`язується неухильно дотримуватися, при цьому сторони погодили, що за Кредитним договором встановлюється термін повернення кредиту до 22 листопада 2023 року.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL-83545 від 23 листопада 2017 року загальна сума заборгованості відповідача становить 54 587, 67 гривень, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена) 30 455, 93 гривень; сума заборгованості за відсотками (прострочена) 24 131, 74 гривень (а. с. 23).

08 листопада 2023 між АТ «Кредобанк» та ТзОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами (а. с. 26 -27).

Згідно з додатком № 1 до договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року до ТзОВ «ФК «Марин-Фінанс» перейшли права вимоги до відповідача за кредитним договором № CL-83545 від 23 листопада 2017 року, заборгованість за яким становить 54 587,67 гривень (а. с. 25).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.

У силу положень ст. ст. 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції на час підписання договору) передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем.

Позивач на підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором не надав жодних документів, передбачених ст.ст.22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які підтверджують ініціювання переказу кредитором кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.

Досліджуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, який не підписаний уповноваженою особою, суд вважає, що такий розрахунок не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача та/чи на рахунки інших кредитних установ (в порядку рефінансування кредитів), підтвердження отримання кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Наведене узгоджуються з висновками, висловленими в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року, справа № 755/18920/18.

Також суд ураховує, що розрахунок заборгованості, який наявний в матеріалах справи, не містить відомостей про порядок утворення спірної заборгованості, тобто не відображає початок утворення заборгованості, розмір нараховуваних відсотків, періодів нарахування, що позбавляє суд можливості перевірити правильність здійснених розрахунків.

Крім того, в справі відсутні докази того, що відповідач дійсно користувався кредитними коштами, адже за умовами Кредитного договору частина кредитних коштів у сумі 22 600,38 гривень мала бути перерахована на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 на поточні потреби.

Виписки по вищевказаному рахунку позивач не надав, а тому суд вважає, що в справі відсутні належні та достовірні докази того, що відповідач дійсно отримав кредит, використовував кредитні кошти, а також, наприклад, докази того, що відповідач не здійснював погашення (повне або часткове) кредиту.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Саме виписка є первинним документом у спірних правовідносинах, про що вказується у Постанові Верховного суду у справі №200/5647/18 від 16 вересня 2020 року.

Договір факторингу та витяг з реєстру боржників, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості. Більше того, надані позивачем договір факторингу та витяг з реєстру боржників до договору факторингу самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано.

Клопотання про витребування додаткових доказів позивач не заявляє. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Суд ураховує, що відповідно до позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 01 листопада 2023 року, справп № 462/2056/20, засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Дослідивши наявні в справі докази, оцінивши докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для висновку про відмову в задоволенні позову. Висновок суду узгоджується із такими засадами цивільного судочинства як верховенство права, справедливість, добросовісність та розумність.

У порядку ст.141ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 3, 207, 509, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1046, 1049, 1054 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» 79026 м. Львів, вул. Академіка Лазаренка Є, буд. 4, каб. 4, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 14 жовтня 2024 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК