Справа № 128/2584/22
УХВАЛА

14 жовтня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Карпінська Ю.Ф., отримавши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тимощука Євгенія Сергійовича про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Любави Павлівни від розгляду цивільної справи № 128/2584/22 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолетта Султаналіївна, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння,

УСТАНОВИВ:

В провадженні судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П. перебуває цивільна справа № 128/2584/22 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолетта Султаналіївна, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.

07.10.2024 від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тимощука Є.С. надійшла заява про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П. від розгляду цивільної справи № 128/2584/22.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 11.10.2024 заявлений відвід 07.10.2024 представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тимощука Є.С. головуючому судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Любаві Павлівні визнано необґрунтованим; заяву про відвід головуючому судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Любаві Павлівні передано до канцелярії суду для визначення іншого судді в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2024 для розгляду заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тимощука Євгенія Сергійовича про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П. визначено головуючого суддю Карпінську Ю.Ф., якій 14.10.2024 передано дану заяву.

Відповідно до ч.ч. 7, 8, 11 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи, тому розгляд заяви про відвід здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оглянувши заяву про відвід та матеріали цивільної справи № 128/2584/22, суд доходить такого висновку.

Заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тимощука Є.С. про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П. від розгляду цивільної справи № 128/2584/22 обґрунтована тим, що в ході розгляду даної справи головуючим суддею Шевчук Л.П. вчинено дії, які викликали в сторони позивача об`єктивний сумнів в безсторонності суду, виходячи з того, що суд систематично сприяє стороні позивача усувати їх процесуальні помилки, що аж ніяк не сприяє розгляду даної справи судом, встановленим законом. Головуючий суддя у справі своїми діями неодноразово порушувала принцип змагальності сторін, надаючи можливість і перевагу в бік позивача. Відтак, головуючим суддею в ході підготовчого провадження та на етапі судового розгляду безпідставно, без жодної мотивації відхилення позиції сторони відповідача, ігноруються зауваження представника ОСОБА_1 щодо недотримання стороною позивача строків та процедури подання і долучення доказів у даній справі. Усі докази цьому зафіксовані аудіозаписами судових засідань, а також письмовими запереченнями сторони відповідача, які судом взагалі не брались до уваги і не наводились мотивування, чому суд приймає позицію позивача, відхиляючи доводи відповідача. Не вдаючись до поняття «незгода з процесуальним рішенням судді», 20.09.2024 суд вийшов за межі процедури стадії судового розгляду, порушуючи принципи змагальності сторін, вирішив задовольнити клопотання сторони позивача про долучення доказів на стадії, коли такі питання процесуально неможливо вирішувати (судовий розгляд справи по суті). Мотивування суду зводилось до уникнення поняття «надмірний формалізм» та «доступ до правосуддя», однак при цьому суд чомусь в даному випадку забуває про сторону відповідача - ОСОБА_1 , який очікує на дотримання судом процесуальних норм щодо строків для вчинення дій та процедури судового розгляду, яка визначається нормами ЦПК України і по відношенню до сторони відповідача такі дії головуючого судді аж ніяк не вказують на дотримання судом засад і правил судочинства. Позивач не просив суд в рамках підготовчого провадження долучити докази, які він, після наголошення стороною відповідача про їх недопустимість вже на стадії судового розгляду справи по суті, мав бажання долучити; позивач не повідомляв суд про неможливість їх подання вчасно разом з позовною заявою і не було об`єктивних перешкод їх подати на відповідній стадії судового процесу. Натомість, лише на стадії судового розгляду, чудово розуміючи наслідки недопустимості доказів, про що заявлено клопотання, представник позивача намагається виправити власний процесуальний недолік щодо неподання доказів і в позапроцесуальний спосіб просив суд надати додатковий строк для подання та долучення доказів. І головуючий суддя повністю сприяв стороні позивача усунути такий недолік, посилаючись не на норми процесуального права, а на власні переконання поняття надмірного формалізму під час судового розгляду. Таким чином, суд не врахував те, що процесуальні строки є процесуальними запобіжниками, які спрямовані на запобігання зловживань учасниками процесу. Сторона відповідача ОСОБА_1 мала правомірні очікування на дотримання головуючим суддею передбаченої процесуальним законодавством процедури судового розгляду, його етапності, однак з невідомих для сторони відповідача причин суд вирішив надати перевагу не процесуальним нормам, які регулюють стадію судового розгляду справи по суті, а вирішив посприяти стороні позивача усунути власний процесуальний недолік, наслідки якого мали важливе значення для сторони відповідача при реалізації принципу змагальності сторін, так і для судового розгляду справи по суті в цілому. У даному випадку заявник заявляє про упередженість судді і зазначає ознаки зовнішнього прояву щодо цього. Строки для заявлення підстав для відводу не є порушеними, оскільки підстави для відводу не перестали існувати на дату подання цієї заяви, а також додатковою підставою стали дії 20.09.2024 головуючого судді при вирішенні питання поновлення строків для подання та долучення доказів. Враховуючи вищевикладене, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 36, ст.ст. 39,40 ЦПК України, прошу відвести суддю Шевчук Л.П. від розгляду справи № 128/2584/22.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною першою статті 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Частинами другою та третьою статті 39 ЦПК України визначено, що з підстав, зазначених у статті 36 ЦПК України, судді може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

З системного аналізу положень закону убачається, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Водночас, для того, щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення судді від участі у судовому провадженні.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Суд констатує, що, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Довіра з формуванням суспільної думки націлена на правомірні очікування з боку громадськості певної моделі поведінки від суддів, що втілюється в ефективному відправленні судочинства та виступає мірою реалізації завдань справедливого суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Мироненко та Мартенко проти України» вказав, що, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, наявність безсторонності має визначатися для дотримання п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію, серед інших аспектів, чи забезпечив суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими. Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості», є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

З заяви про відвід судді убачається, що сторона відповідача ОСОБА_1 в обґрунтування свого відводу виражає недовіру судді та вказує, що суддя Шевчук Л.П. в ході підготовчого провадження та на етапі судового розгляду безпідставно, без жодної мотивації відхилення позиції сторони відповідача, ігнорує зауваження представника ОСОБА_1 щодо недотримання стороною позивача строків та процедури подання і долучення доказів у даній справі, систематично сприяє стороні позивача усувати їх процесуальні помилки, що аж ніяк не сприяє розгляду даної справи судом, встановленим законом.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Вважаю, що зазначені в заяві представника ОСОБА_1 - адвоката Тимощука Є.С. обставини є безпідставними, такими, що не можуть вважатися об`єктивно обґрунтованими та не можуть бути підставою для відводу судді. Обґрунтування відводу зводиться до незгоди сторони відповідача з процесуальними рішеннями судді.

Враховуючи викладене, приймаючи до увагу практику Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що заявлені підстави відводу судді не є такими, що викликають сумнів у його неупередженості, доходжу висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тимощука Євгенія Сергійовича про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Любави Павлівни від розгляду цивільної справи № 128/2584/22 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолетта Султаналіївна, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тимощука Євгенія Сергійовича про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Любави Павлівни від розгляду цивільної справи № 128/2584/22 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолетта Султаналіївна, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА