Справа № 683/2260/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів цивільну справу №683/2260/24, №2/683/986/2024 за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійш ли: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0338, на якій розташований вказаний житловий будинок, та три земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства: площею 0,0710 га, кадастровий номер :01:001:0335, площею 0,0780 га, кадастровий номер :01:001:0337, площею 0,1030 га, кадастровий номер :01:001:0375, що розташовані в с. Самчики Хмельницького району Хмельницької області.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого все своє майно, належне їй на день смерті, заповіла ОСОБА_1 .

Вказує, що вона прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_2 у встановленому законом порядку. Однак, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину заповітом з тих підстав, що правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності спадкодавці на спірний житловий будинок, є дублікат свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28 серпня 1987 року, тоді як право власності ОСОБА_2 на цей житловий будинок було зареєстровано на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, а не на підставі дублікату вказаного свідоцтва.

Вважає, що ОСОБА_2 за життя набула право власності на спірний житловий будинок, тому він увійшов до складу спадщини після її смерті та в порядку спадкування за заповітом перейшов до неї, як єдиної спадкоємиці за заповітом.

Посилаючись на те, що одночасно з набуттям права власності на житловий будинок у неї виникло право на земельну ділянку, на якій він розташований, позивачка просить суд визнати за нею в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 право власності на:

- житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:001:0338, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,0710 га, кадастровий номер :01:001:0335, для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Самчики Хмельницького району Хмельницької області;

- земельну ділянку площею 0,0780 га, кадастровий номер :01:001:0337, для ведення особистого селянського господарства, розташовані в с. Самчики Хмельницького району Хмельницької області;

- земельну ділянку площею 0,1030 га, кадастровий номер :01:001:0375, для ведення особистого селянського господарства, розташовані в с. Самчики Хмельницького району Хмельницької області.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 липня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Вонсович М.М. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивачки, позов підтримує, просить задоволити.

Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання подала заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечує, у визначений судом строк відзив на позов не подавала.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Старокостянтинів Хмельницької області померла ОСОБА_2 , яка для позивачки ОСОБА_1 була матір`ю.

На день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом із внуком ОСОБА_3 , дружиною внука ОСОБА_1 , та правнуком ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою виконкому Самчиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області №297 від 14 березня 2019 року.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 06 вересня 2013 року секретарем Самчиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області ОСОБА_5 , зареєстрований в реєстрі за №46, згідно якого усе належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_1

15 лютого 2019 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №76/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину.

Особи, які були зареєстровані на час відкриття спадщини із спадкодавицею (її внук, дружина внука та правнук) не набули права на спадкування, оскільки вони не є особами, які мають обов`язкову частку у спадщині.

Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Так, з матеріалів інвентарної справи на будинковолодіння по АДРЕСА_1 вбачається, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 28 серпня 1987 року виконкомом Самчиківської сільської ради на підставі рішення виконкому Старокостянтинівської районної ради народних депутатів №143 від 27 серпня 1987 року.

28 серпня 1987 року на підставі вказаного свідоцтва право власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок було зареєстровано в Хмельницькому обласному об`єднаному БТІ в реєстровій книзі №9 під реєстровим №13.

У матеріалах інвентарної справи на спірний житловий будинок наявна заява ОСОБА_2 від 27 липня 1997 року про видачу їй дубліката свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок у зв`язку з тим, що оригінал свідоцтва нею втрачено.

Згідно довідки КП «Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» №1160 від 28 листопада 2023 року на підставі рішення Самчиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області №7 від 26 листопада 1998 року вулицю Шевченка в с. Самчики перейменовано на вулицю Остриківці.

Отже, досліджені судом докази свідчать про те, що ОСОБА_2 за життя набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 28 серпня 1987 року. Своє право власності на спірний житловий будинок вона зареєструвала у встановленому, на момент набуття такого права, порядку. Однак, в подальшому ОСОБА_2 втратила оригінал правовстановлюючого документу на житловий будинок, в зв`язку із чим їй було видано його дублікат.

Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшла земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0338, що розташована по АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ №030809 від 25 червня 2001 року.

01 червня 2024 року завідувач Старокостянтинівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , з тих підстав, що правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності спадкодавиці на спірний житловий будинок, є дублікат свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28 серпня 1987 року, тоді як право власності ОСОБА_2 на цей житловий будинок було зареєстровано

на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, а не на підставі дублікату вказаного свідоцтва. Крім того, позивачці відмовлено і у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну ОСОБА_2 земельні ділянку площе. 0,25 га для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, з тих підстав, що згідно ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок до особи переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції Закону №1702-VI від 05 листопада 2009 року, що була чинною на час відкриття спадщини) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції Закону №1702-VI від 05 листопада 2009 року, яка була чинною на час відкриття спадщини) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані.

Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої у селах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0,25 гектара (пункт «г» частини першої статті 121 ЗК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі №675/2372/16-ц (провадження № 61-29813сво18)

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, який увійшов до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 , тому суд вважає за необхідне захистити порушене право позивачки та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, враховуючи, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка на праві власності належала ОСОБА_2 та увійшла до складу спадщини після її смерті, суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки на цій земельній ділянці розташований житловий будинок, який вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_2 , й земельна ділянка, площею 0,2500 га, призначена саме для будівництва та обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель, право на які набула позивачка.

Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшли три земельних ділянки для ведення особистого селянського господарства, а саме, земельна ділянка площею 0,0710 га, кадастровий номер :01:001:0335, земельна ділянка площею 0,0780 га, кадастровий номер :01:001:0337, земельна ділянка площею 0,1030 га, кадастровий номер :01:001:0375, що розташовані в с. Самчики Хмельницького району Хмельницької області.

Вказані земельні ділянки належали ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ №030809 від 25 червня 2001 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд також визнати за нею право власності на вищевказані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_1 зверталась до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на ці земельні ділянки і їй було відмовлено.

Враховуючи, наявність у позивачки правовстановлюючого документу на спірні земельні ділянки площами 0,0710 га, 0,0780 га, 0,1030 га, цільове призначення яких «для ведення особистого селянського господарства», та відсутність відмови нотаріуса щодо оформлення спадкових прав на ці земельні ділянки, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачкою на вказані земельні ділянки задоволенню не підлягають, оскільки вона не позбавлена можливості звернутися до нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав на вказане майно після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0338, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, місце знаходження: вул. Острозького,41, м. Старокостянтинів, Хмельницька область, 31100, .

Текст рішення складено 17 жовтня 2024 року.

Суддя: