Справа № 134/701/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 жовтня 2024 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

представника позивача адвоката Глушкової Т.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Кугутюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні у залі суду селища Крижопіль цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального проступку, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якого діє представник адвокат Глушкова Т.І., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального проступку.

Позов обґрунтовує тим, що 22 лютого 2024 року Крижопільським районним судом Вінницької області, ухвалено вирок, яким визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 150 (ста п`ятдесяти) годин. Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Городківка Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_1 наніс йому удари по обличчю. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 075 від 27.10.2023 року завдані йому тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. У зв`язку з отриманням тілесними ушкодженнями він змушений був проходити лікування, яке в подальшому буде продовжуватися. Відповідно до виписки з медичної карти № 7725 йому проведено лікування, а саме: дентальна імплантація ділянки відсутнього зуба 2.1 з кістковою аугментацією вартістю 32 000 гривень, а також призначені наступні ліки: антибіотик Далацин (560 гривень 00 копійок), протизапальний та знеболюючий препарат Аффида ( 90 гривень 90 копійок), ОСОБА_3 (397 гривень 90 копійок), антисептик Хлоргекседин (37 гривень 45 копійок). Відповідно до довідки, виданої лікарем ОСОБА_4 , планується протезування дентального імпланта, вартість якого 15000 гривень. Загальна вартість матеріальної шкоди становить 48 086 гривень 25 копійок.

Кримінальним правопорушенням йому завдано також і моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю, душевних стражданнях, пов`язаних як із подією кримінального правопорушення, так і з наслідками для здоров`я. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, оскільки протиправних дій зазнав від особи з якою добре знайомий тривалий час, проживає в одному населеному пункті, довіряв відповідачу, має з ним багато спільних знайомих, знайомий з братом відповідача; на час нанесення йому тілесних ушкоджень, вони були разом на спільному святкуванні, та не сподівався з боку відповідача щодо нього протиправних дій, що було для нього несподіваним та викликало шок і стало в подальшому пересторогою за своє життя та здоров`я. Як наслідок таких протиправних дій відповідача він відчув фізичну біль та страждання, переніс нервовий стрес та відчув хвилювання, змушений був звертатися за медичною допомогою та лікуватися. Довгий час відчував біль після операції та до сих пір відчуває незручності через відсутність зуба. Крім того, йому довелося пояснювати близьким та друзям, що сталося, відчував себе пригніченим. Крім того, відповідач не вибачився перед ним, не відшкодував завдану шкоду. Зважаючи на характер отриманих ушкоджень здоров`я, які відносяться до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, поведінки засудженого, виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості, оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

Тому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 48086, 25 гривень, моральну шкоду в розмірі 50000 гривень та 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

30 квітня 2024 року представником відповідача адвокатом Кугутюком О.В. було подано відзив на позовну заяву. В якому виклав свої заперечення проти позову. Зокрема посилається на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме: не містить інформації про наявність чи відсутність електронного кабінету в позивача та відповідача; не зазначено ціни позову; не зазначено позивачем вжиття заходів досудового врегулювання спору; не зазначено про вжиття заходів із забезпечення позову або доказів до подання позовної заяви. Щодо моральної шкоди зазначив, що вона не підлягає відшкодуванню, оскільки відповідно до вироку Крижопільського районного суду Вінницької області від 22.02.2024 року в справі № 134/35/24, саме позивач спровокував бійку, в результаті якої отримав тілесні ушкодження. Позовні вимоги щодо стягнення майнової шкоди не підлягають до задоволенню, оскільки вони є не обґрунтованими з огляду на наступне. Як зазначено у вироку ОСОБА_1 ОСОБА_2 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на верхній губі, травматичної екстракції першого зуба на верхній щелепі з лівої сторони (висновок експерта № 075 від 27.10.2023 року). Відповідно до виписки з медичної карти № 7725 та довідки ФОП « ОСОБА_4 » у ОСОБА_2 діагностовано травматичну екструзію зуба 2.1. Тобто, лікування у ФОП « ОСОБА_4 » позивач проходив із іншим діагнозом. Щодо доказів, наданих позивачем, то копія чеку № 14925529*9 є нечитабельна, а тому є недопустимим доказом. Тому просив відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. Разом з тим просить стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень.

08 травня 2024 року представник позивача адвокат Глушкова Т.І. подала до суду відповідь на відзив. В якому зазначила, що позивач зареєстрований в Електронному кабінеті ЄСТІС, щоб отримувати процесуальні документи, так як він знаходиться на військовій службі. Щодо твердження представником позивача, що в позові не зазначено, що позивачем вживались заходи досудового врегулювання, то зазначила, що ОСОБА_1 в судовому засіданні щиро каявся та обіцяв, що він після вироку суду повністю відшкодує завдані збитки, що відповідно зроблено не було. Також зазначила, що ціна позову становить 98 086 гривень 25 копійок. В порядку п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не вживалися заходи із забезпечення доказів або позову. Щодо визначення моральної шкоди додатково зазначає. Відповідач своїми умисними неправомірними діями, а саме нанесенням хаотичних ударів в життєво-важливий орган людини, фактично порушив звичні умови життя ОСОБА_2 , які потребують не тільки матеріальних затрат на лікування, на правничу допомогу, а й витрат часу, емоційних затрат, що негативно впливає на здоров`я. Крім того, не дивлячись на те, що з часу вчинення правопорушення сплинув тривалий період часу з 26 жовтня 2023 року, проте відповідач не вжив заходів щодо повного відшкодування позивачу моральної шкоди та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним правопорушення, що відображається на характері та обсязі душевних та психічних страждань, які зазнав та продовжує зазнавати позивач. Враховуючи що досудова та судова тяганина, та обіцянки відповідача оплатити лікування складає вже понад 7 місяців, вважає, що вказаний розмір моральної шкоди є співмірним із характером та обсягом страждань, яких зазнав потерпілий. А тому до якогось збагачення, про яке вказує представник відповідача у відзиві, заявлена сума позивачем не може призвести. Представником відповідача у відзиві зазначено, що позивач спровокував бійку, однак, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства зазначена підстава є нікчемною. Щодо матеріальної шкоди зазначила. Відповідно до висновку експерта № 075 від 27.10.2023 року, експерт при огляду виявив відсутність зуба, що і зафіксував (саме ж поняття «екстракція» означає витягаю, тобто травма, при якій відсутній зуб в лунці). Лікар-стоматолог ОСОБА_4 являється вузькопрофільним спеціалістом у своїй галузі та має відповідне обладнання, та встановив діагноз, що відсутність у ОСОБА_2 зуба є саме травматичною екструзією, тобто якась частинка зуба там залишилася в зміщеному положенні, при цьому відбулася втрата зв`язку з навколозубною тканиною. У зв`язку з чим було проведено операцію по нарощуванню кісткової тканини, яка дозволяє сформувати достатнє ложе для установки імпланту. В результаті чого встановили дентальний імплант і формувач ясен. Щодо чеку № 14925529*9, зазначила, що такий чек не подавався як доказ у справі. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Разом з тим, 15.05.2024 року представник позивача адвокат Глушкова Т.І. подала до суду клопотання, в якому просить відмовити у задоволенні вимог представника відповідача адвоката Кугутюка О.В. про компенсацію відповідачу витрат на правничу допомогу. Своє клопотання обґрунтовує тим, що розмір витрат, заявлених адвокатом на правничу допомогу не відповідає визначеним законом критеріям. Зазначена категорія справ є типовою, незначної складності, оскільки всі фактичні обставини встановлені вироком суду, існує усталена судова практика щодо вирішення таких спорів. Крім того, в порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України адвокатом не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв`язку чим неможливо встановити обсяг наданих послуг. Разом з тим зазначила, що у виникненні даного спору є вина відповідача, і тому просить суд врахувати це під час вирішення питання про судові витрати, які заявлені представником відповідача.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за привалами загального позовного провадження.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 06 червня 2024 року було закрито провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги просили задовольнити з підстав та мотивів, які є аналогічними, наведеним у позові. Також представник позивача у судовому засіданні акцентував увагу на тому, що відповідач на даний час не сплатив завдані збитки позивачу. Фактичні обставини завданих збитків, встановлені судом під час розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_1 , де позивач був потерпілим та йому були завдані тілесні ушкодження. Відповідач наносив ушкодження по голові. Позивач змушений був проходити лікування, яке на даний час ще не завершене. Під час розгляду кримінальної справи ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 лише 5000 гривень. Сторона позивача розцінює, що кошти були сплачені саме під час розгляду кримінальної справи, для того щоб потерпілий ОСОБА_2 не наполягав на суворому покаранню для ОСОБА_1 . Матеріальна шкода підтверджується документами, які додані до позовної заяви та в ході розгляду справи, які підтверджують які саме витрати позивач затратив та які ще необхідно витратити на лікування. Вважає, що твердження представника відповідача, що діагнози не співпадають, які зазначені у висновку експерта № 075 від 27.10.2023 року та у довідках, які видані лікарем-стоматологом, не найшли свого підтвердження у судовому засідання при дослідженні доказів, оскільки назви «травматична ексиракція» та «травматична екстузія» є словами синонімами та тотожні за своїм змістом, що і підтверджується відповіддю на адвокатський запит лікарем ОСОБА_4 . Моральна шкода полягає у незручностях, які позивач зазнав у зв`язку із травмами, порушені нормальні життєві обставини, відповідач навіть не вибачився на сьогоднішній день перед позивачем. Розмір заявлених сум є справедливим. Багато часу пройшло для того щоб позивач відновив свій емоційний стан, нормальне життя. Тому просила задовільнити заявлені вимоги щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі, а також витрати на правничу допомогу.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що відповідач одним своїм вчинком вплинув на його життя. У зв`язку із ушкодженнями, які завдав йому відповідач, він не міг нормально їсти, розмовляти. Змушений був перенести операцію, яка завдала йому не тільки фізичного, але й морального болю, так як була виламана частина кістки, нарощені ясна. Потрібно був час, щоб усе зажило і пройшла біль. Він служить у ЗСУ і йому постійно треба було відлучатися від служби для проходження лікування, що було незручно. На даний час втрачений зуб ще не відновлено. За ті незручності, які він переніс перед рідними, знайомими, за перенесені ним душевний та фізичний біль, він оцінив моральну шкоду саме в такому розмірі. 5000 гривень відповідач дав йому перед винесенням вироку і сказав, щоб він забрав заяву. Бійку розпочав не він, а відповідач. Він відповідача не ображав, а звернувся до нього по сільській кличці. Він відштовхнув ОСОБА_1 , оскільки останній в притул підійшов до нього, а йому було не зручно.

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнав, вважає їх не обґрунтованим, та не підтверджені доказами. Зокрема стороною позивача не надано докази, які би вказували, що саме потрібно вживлення імпланта, а не дешевших видів лікування. По ліках, які були зазначені для лікування та підтверджені чеками сторона відповідача не заперечує. По судових витратах вважає, що мають бути задоволені пропорційно до задоволених вимог. Розмір моральної шкоди завищений та в судовому засіданні не підтверджений нічим. Зазначив, що позивач сам спровокував бійку, обізвавши відповідача. 5000 гривень, які відповідач сплатив позивачу під час розгляду кримінальної справи вважає достатнім для відшкодування моральної шкоди. Разом з тим зазначив, що докази, які подані представником позивача після закінчення підготовчого засідання і призначення справи до розгляду по суті не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони подані з порушенням норм матеріального права, висновок експерта № 075 від 27.10.2023 року, який наданий представником позивача, також не може бути допустимим доказом, оскільки він, не підписаний експертом та належно ним не завірений. Просив задовільнити вимоги відповідача щодо відшкодування на його користь з позивача витрати на правничу допомогу.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що позивач спровокував його, оскільки почав його обзивати і йому це не сподобалося, навіть після того як він зробив йому зауваження, ОСОБА_2 не припинив і далі його обзивав. Наносив ОСОБА_2 тілесні ушкодження по голові, щоб він більше не ображав його. 5000 гривень заплатив позивачу на відшкодування моральної шкоди. Витрати на ліки визнає. Інші витрати в тому числі на правничу допомогу не визнає.

Заслухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом установлено, що відповідно до вироку Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2024 року у справі № 134/35/24, який набрав законної сили 26.03.2024 року: 26.10.2023 року у проміжку часу з 20 год. 30 хв. до 22 год.00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи у вільний від виконання обов`язків за посадою час на території кафе-бару «SV», що розташоване по АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки на ґрунті висловлених потерпілим ОСОБА_2 образ в адресу обвинуваченого ОСОБА_1 та його родичів, раптово, умисно, розуміючи протиправність своїх дій, маючи на меті спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_2 , кулаком правої руки наніс останньому один удар в область голови та декілька разів його штовхнув, внаслідок чого той впав на землю. Продовжуючи реалізації свого протиправного умислу, обвинувачений ОСОБА_1 , утримуючи ОСОБА_2 за одяг в положенні лежачи, упродовж 30 секунд хаотично наніс останньому кулаками рук ще близько 10 ударів в область голови, чим заподіяв тілесні ушкодження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в означеному вище кримінальному провадження є потерпілим.

Як зазначено у даному вироку суду ОСОБА_2 спричинено тілесні ушкодження у вигляду забійної рани на верхній губі, травматичної екстракції першого зуба на верхній щелепі з лівої сторони, які відповідно до висновку експерта № 075 від 27.10.2023 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Даний висновок досліджувався в суді під час розгляду зазначеного кримінального провадження, та на його підставі ухвалявся вирок, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин. У даному вироку зазначено, що кожен з наведених доказів, зокрема і зазначений висновок експерта № 075 від 27.10.2023 року, підтверджує визначені ст. 91 КПК України обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тобто ці докази є належним та допустимим. Даний вирок не оскаржувався учасниками кримінального провадження та 26.03.2024 року набрав законної сили.

Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Суд виходить з того, що враховуючи презумпцію невинуватості (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України), дійсно факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюється у порядку кримінального провадження, оскільки суд у порядку цивільного судочинства не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, зазначені вище обставини, а саме подія, а також особи, які були причетні до кримінального провадження, встановлені та мали місце вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 22.02.2024 року у справі № 134/35/24, який набрав законної сили.

Тому суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні шкоди, є причинно-наслідковий зв`язок.

Таким чином відповідач не звільняється від цивільної відповідальності за спричинення шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Судом установлено, що неправомірними діями ОСОБА_1 ОСОБА_2 завдана майнова шкода в частині витрат на лікування в розмірі 33 086, 25 грн.

Розмір вказаної шкоди визначається судом в межах доведеної вартості витрат понесених на лікування, а саме: чеком на купівлю медичних препаратів №0573 від 02.11.2023 року в сумі 1086,25 гривень та чеком на встановлення дентального імпланта B&B, встановлення формування ясен, кісткова аугментація № від 02-11-2023 року на суму 32000 гривень та випискою з медичної карти № 7725, які містять відповідні призначення лікаря щодо використання придбаних потерпілим медичних препаратів при лікуванні та дані щодо проведення лікування, а саме -дентальна імплантація ділянка відсутнього зуба 2.1 з кістковою аугментацією (сума втрат підтверджується вищезазначеним чеком на суму 32 000 гривень).

Суд відмовляє в задоволенні майнової шкоди в частині витрат на протезування дентального імпланта в розмірі 15000 гривень, оскільки дані витрати документально (чеками, квитанціями) не підтвердженні, дане протезування ще не проведено. А довідка видана лікарем ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 планується проведення протезування дентального імпланта, орієнтовною вартістю 15000 гривень не є підтвердженням витрат, які уже понесені. Відшкодуванню підлягають витрати, які вже понесені позивачем та підтверджені документально.

Окрім того, відповідь лікаря-стоматолога ОСОБА_4 , яка надана на адвокатський запит щодо роз`яснення термінів «травматична екструзія зуба» та травматична екстракція зуба», та щодо роз`яснення чи відповідає зуб на верхній щелепі з лівої сторони номеру 21, який вказаний у виписці з медичної карти, суд бере до уваги як доказ, який є належним та допустимим, оскільки він поданий згідно законодавства до початку розгляду справи по сутті. Даний доказ був наданий на спростування твердження сторони відповідача, що позивач ОСОБА_2 проходив лікування із іншим діагнозом, який вказаний в висновку експерта № 075 від 27.10.2023 року.

Відповідно до даної відповіді спростовується твердження сторони відповідача, що позивач ОСОБА_2 проходив лікування із іншим діагнозом, який вказаний в висновку експерта № 075 від 27.10.2023 року. Дане твердження спростовано і роз`ясненням самого експерта ОСОБА_5 , яке дане в судовому засіданні, та який був викликаний в якості спеціаліста для дачі роз`яснення щодо вказаних діагнозів в висновку експерта № 075 від 27.10.2023 року та у виписці з медичної карти № 7725, яка надана лікарем-стоматологом ФОП « ОСОБА_4 ». Експерт ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що діагнози, які вказані в згаданому висновку експерта та у виписці з медичної карти є тотожними, оскільки різні спеціалісти у своїй галузі по різному вказують, але ці поняття є тотожними і діагноз однаковий. Разом з тим роз`яснив, зуб який вказаний «2.1», та «21» є одним і тим же зубом та є «першим зубом на верхній щелепі з лівої сторони», та правильно зазначати даний зуб, щодо якого було встановлено ушкодження «21», чому зазначено із крапкою пояснити не може, припустив лише, що дані документи можливо готувала медсестра, тому можуть бути такі розбіжності.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що діагнози, які зазначені в висновку експерта № 075 від 27.10.2023 року та у виписці з медичної карти № 7725, яка надана лікарем стоматологом ОСОБА_4 , а саме: «травматична екстракція першого зуба на верхній щелепі з лівої сторони» та «травматична екструзія зуба 2.1 (21 у відповіді лікаря стоматолога ОСОБА_4 від 28.06.2024 року) відповідно є тотожними і діагноз один. Тому і суд дійшов до висновку, що підлягають частковому задоволенню матеріальні витрати, які понесені позивачем для відновлення здоров`я та які відповідними документами (чеками) підтвердженні.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50 000 грн, суд зазначає наступне.

Положення ст. ст. 23 та 1167 ЦК України передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно приписів п. п. 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Такий висновок викладено у постанові Великої палати Верховного суду №752/17832/14-ц, провадження №14-538цс19 від 15 грудня 2020 року.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Суд погоджується з тим, що позивачу дійсно спричинено моральну шкоду в результаті неправомірних дій відповідача, позивач зазнав больових та душевних страждань, був порушений звичайний спосіб його життя, через завдані відповідачем травми відчув моральне приниження, незручності перед рідними та знайомими.

Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку із отриманням легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`ю, внаслідок протиправних дій відповідача, які супроводжувались перенесенням фізичного болю, емоційним стресом, що у сукупності спричинило негативні зміни у житті позивача, наявністю причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а тому суд приходить висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу заданої діями відповідача моральної шкоди.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер і тяжкість спричинених ОСОБА_2 відповідачем тілесних ушкоджень, обсяг та глибину фізичного болю і душевних страждань останнього, конкретні обставини, за яких йому було завдано моральну шкоду, а також те, що ним було затрачено тривалий час та зусилля, необхідні для відновлення здоров`я.

Тому, виходячи з вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, засад розумності і справедливості, виваженості, а також характеру немайнових витрат і їх тривалості, враховуючи те, що відповідачем було сплачено позивачу 5000 гривень, що визнається і позивачем та відповідачем, суд приходить висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень, що, на переконання суду, є достатньою сатисфакцією для позивача, не свідчить про його безпідставне збагачення, окрім того не буде надто обтяжливим для відповідача. Окрім того, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що інститут відшкодування моральної шкоди впроваджено у національне законодавство саме з метою справедливої компенсації дійсних втрат нематеріального характеру, і в жодному разі не може використовуватись для збагачення.

Суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст. ст. 23, 1167, 1168, 1177 ЦК України, та на які вірно посилається позивач у поданому позові.

За вказаних обставин, суд вважає, що права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, підлягають захисту шляхом задоволення позову частково.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача, зазначив про те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України. Суд не бере до уваги дані твердження при винесенні рішення по даній справі, оскільки при прийнятті позовної заяви до провадження та при відкритті провадження у справі суддя встановила, що дана позовна заява відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України і постановила відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначила підготовче судове засідання.

Разом з тим, представник відповідача посилався у своєму виступі в судовому засіданні на те, що докази, подані представником позивача, а саме: відповідь на адвокатський запит лікаря-стоматолога Стасюка М.С., копія висновку експерта № 075 від 27.10.2023 року та витяг із словника іншомовних слів, не можуть взяті бути до уваги, оскільки вони є недопустимими, так як подані після закриття підготовчого провадження. Разом з тим, копія висновку експерта належним чином не завірена.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що такі твердження спростовуються наступним: при прийнятті рішення по даній справі, суд опирається на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2024 року по справі № 134/35/24, в якому ухвалено визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено останньому покарання. При ухвалені даного вироку суд опирався на докази, зокрема і на висновок № 075 від 27 жовтня 2023 року та встановив, які саме тілесні ушкодження були нанесені ОСОБА_1 . ОСОБА_2 згідно даного висновку експерта. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про праві наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При винесенні рішення по даній цивільній справі суд за доказ в частині нанесення тілесних ушкоджень брав саме зазначений вирок суду. Крім того в судовому засіданні, експерт ОСОБА_5 , який був залучений до розгляду справи в якості спеціаліста, пояснив, що даний висновок відповідає нормам законодавства, він чинний і це він його завіряв, відповідно норм закону.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача було надано документи на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання адвокатських (юридичних) послуг б/н від 08.11.2023 року, акт прийому-передачі робіт (надання послуг) за Договором про надання правничої допомоги у цивільній справі (№134/701/24) № б/н від 08 листопада 2023 року, квитанцію № 24/04 від 02 квітня 2024 року.

Зі змісту акту виконаних робіт від 20.06 2024 року, зокрема, вбачається, що адвокатом надано, а клієнтом прийнято наступні послуги: надання усної юридичної консультації ОСОБА_2 , підготовка правової позиції по справі з вивченням доказів та підготовка позовної заяви, підготовка відповіді на відзив, участь в судових засіданням в Крижопільському районному суді Вінницької області.

Дослідивши матеріали справи та додані до клопотання представником позивача документів на доказ стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновків, що заявлена сума понесених відповідачем адвокатських витрат відповідає вищевказаним критеріям розумності та співмірності.

Представником відповідача подано клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень.

Представником відповідача додано до клопотання фотокопії: Договору про надання правничої допомоги від 24 квітня 2024 року № б/н, додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 24.04.2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 24.04.2024 року.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як вбачається із додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 24.04.2024 року, який укладено та підписано ОСОБА_1 та адвокатом Кугутюком О.В. встановлений фіксований розмір гонорару адвоката у сумі 15000 гривень.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Дослідивши матеріали справи та додані до клопотання представником відповідача документів на доказ стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновків, що заявлена сума понесених відповідачем адвокатських витрат не відповідає вищевказаним критеріям розумності та співмірності.

Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів, які були подані адвокатом Кугутюком О.В. у даній справі, суд вважає, що розмір правничої допомоги, заявленої відповідачем до відшкодування у 15000 грн. є завищеним.

Так, подані адвокатом Кугутюком О.В. відзив на позов не є значними за обсягом (налічує 4 сторінки), та не є складними за своїм змістом. Судовий розгляд справи в суді першої інстанції відбувся за участі адвоката Кугутюка О.В. 16 травня 2024 року в режимі відеоконференції тривалістю 04 хв., 06 червня 2024 року тривалістю 28 хв., 27 червня 2024 року тривалістю 05 хв., 18 липня 2024 року тривалістю 01 год., 08 хв., 12 вересня 2024 року тривалістю 01 год. 08 хв., 04 жовтня 2024 року тривалістю 1 год. 40 хв.

Таким чином, з огляду на принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації відповідачу за рахунок позивача, з 15000 грн. до 4000 грн.

В даному випадку суд позов позивача задовольняє частково, тому відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню пропорційно задоволених вимог позову. А тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2200 гривень; з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2240 гривень

При цьому, судом враховується те, що позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що з відповідача в доход держави відлягає стягненню 532, 90 грн судового збору, що відповідатиме вимогам ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального проступку - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 33086 (тридцять три тисячі вісімдесят шість) гривень 25 копійок, моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, а всього 43 086 (сорок три тисячі вісімдесят шість) гривень 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2200 (дві тисячі двісті) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2240 (дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2024 року.

Суддя