ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8808/24 Справа № 204/2457/24 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Никифоряка Л.П.,

суддів: Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2024 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк», Банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 лютого 2019року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 шляхом подання заяви-договору № 2019/1_С/376-Z0649050-01 укладено договір про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками, на підставі якої позичальнику банком відкрито поточний рахунок в гривні на умовах обраного тарифного плану та видано платіжну картку. Банк відкрив клієнту картковий рахунок та субрахунок, та було надано кредит у формі встановлення ліміту дозволеного овердрафту з наступними умовами: строк дії договору з 21.02.2019 по 20.02.2020; строк кредитування 12 місяців; можлива сума кредиту 0,00 300 000,00 грн; щомісячний платіж по кредиту 7% мінімум 50,00 грн.; відсоткова ставка 36,00% річних, відсоткова ставка на прострочену заборгованість 48,00 % річних. Після підписання заяви-договору, відповідач користувався коштами, проте, внаслідок порушення взятих на себе зобов`язань, невиконання відповідачем умов договору, станом на 22 січня 2024року виникла заборгованість 70 303,21 грн.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимоги про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2019року в розмірі 70 303,21 грн, яка складається із заборгованості по кредиту прострочена 49 020,85 грн, заборгованість по процентах прострочена 21 282,36 грн та судових витрат.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2024 року позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №2019/1_С/376-Z0649050-01 від 21 лютого 2019року, яка виникла станом на 22 січня 2024року, у розмірі простроченої заборгованості за кредитом в сумі 49 020 (сорок дев`ять тисяч двадцять) грн. 85 (вісімдесят п`ять) коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 111 (дві тисячі сто одинадцять) грн. 35 (тридцять п`ять) коп.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклало вимогу про скасування рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та ухвалення нового рішення про задоволення цієї частини позову.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на погодження між сторонами договору відсоткової ставки за кредитом, шляхом зазначення її у заяві-договорі, яка підписана відповідачем.

Крім того, скаржник посилався на безпідставність висновку суду про визначення строку дії договору з 21 лютого 2019року по 20 лютого 2020року та відповідно неправомірність нарахування відсотків поза межами його дії, оскільки банком неодноразово було погоджено пролонгацію договору, що підтверджується виписками з рішення верификатора та андерайотера та відповідає п 7.2.5.1. Правил.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа та оголошенням на сайті Судової влади України.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 лютого 2019року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір шляхом подання заяви-договору №2019/1_С/376-Z0649050-01 про приєднання до правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк», згідно з якою ця заява-договір разом з правилами відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк», тарифним планом, умовами банківських продуктів/пакетів є договором комплексного банківського обслуговування, укладеним між сторонами.

Відповідно до п. 4 «Паспорт споживчого кредиту» зазначеної заяви-договору, між сторонами укладається договір №2019/1_С/376-Z0649050-01, з наступними умовами: строк дії договору з 21 лютого 2019 по 20 лютого 2020; строк кредитування 12 місяців; можлива сума кредиту 0,00 300 000,00 грн; щомісячний платіж по кредиту 7% мінімум 50,00 грн; відсоткова ставка 36,00% річних, відсоткова ставка на прострочену заборгованість 48,00 % річних. Також відповідач отримав платіжну картку, про що свідчить його розписка про отримання платіжної картки.

Підписанням вказаної заяви-договору відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування.

До кредитного договору банк додав Правила відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк».

Однак, зазначені умови договору відповідач належним чином не виконав у зв`язку з чим, згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 22 січня 2024року складає 70 303,21 грн, яка складається із заборгованості по кредиту прострочена 49 020,85 грн, заборгованість по процентах прострочена 21 282,36 грн.

Задовольняючи позовні вимоги банку частково, суд першої інстанції зробив висновок про те, що банк та відповідач уклали договір шляхом підписання заяви позичальника та суд вважав, що є підтвердженими обставини щодо отриманих позичальником кредитних коштів в розмірі згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, які відповідачем не повернуті. Наведені обставини не оскаржені сторонами та не можуть бути предметом перевірки в суді апеляційної інстанції.

Водночас, суд вважав, що із заяви-договору №2019/1_С/376-Z0649050-01 від 21 лютого 2019року вбачається, що визначено строк дії договору - з 21 лютого 2019року по 20 лютого 2020року. Тобто кредитор має право на нарахування відсотків лише протягом строку дії договору, а саме до 20 лютого 2020року, а тому позивач не мав права після закінчення строку дії кредитного договору нараховувати відповідачу заборгованість за відсотками простроченими у розмірі 21282,36грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина перша статті 633 ЦК України проголошує, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов, які включені до заяви позичальника чи містяться в Правилах надання банківських послуг, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов та їх погодження сторонами кредитного договору, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Для вирішення спору в даній справі обов`язковим є з`ясування обставин щодо виникнення зобов`язання боржника сплатити певну суму отриманих в кредит коштів та процентів на користь іншої сторони у строк та в порядку відповідно до цивільно-правового договору.

Розроблені Банком умови договору приєднання повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що інша сторона договору лише приєднується до тих умов, з якими вона ознайомлена.

Однак рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі без встановлення відповідних фактів.

За недоведеності заявлених в позовній заяві фактів щодо ознайомлення позичальника ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг вірні висновки суду з приводу того, що такі Умови та Правила не були частиною договору.

Зазначення в заяві позичальника про ознайомлення позичальника з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає Банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги банку про те, що строк дії договору неодноразово було автоматично продовжено банком, що підтверджується виписками з рішення верификатора та андерайотера та відповідає п. 7.2.5.1. Правил, а тому нарахування відсотків було правомірним і в межах дії договору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як встановлено судом першої інстанції, згідно пункту 6 заяви-договору №2019/1_С/376-Z0649050-01 від 21 лютого 2019року строк дії договору - з 21 лютого 2019року по 20 лютого 2020року. Інші умови щодо строку дії договору чи його автоматичного продовження в договорі відсутні.

Посилання банку на п. 7.2.5.1. Правил щодо пролонгації договору не приймаються судом до уваги, оскільки позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Отже, за умовами заяви-договору №2019/1_С/376-Z0649050-01 від 21 лютого 2019року сторони погодили строк його дії до 20 лютого 2020року, тому, починаючи із наступного дня, кредитор не мав права нараховувати проценти за користування кредитом у передбаченому договором розмірі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувалися кредитором і після визначеного сторонами строку кредитування, тобто після 20 лютого 2020року.

Між тим, банк мав право нараховувати обумовлені в заяві-договорі відсотки у розмірі 36% річних та 48% річних на прострочену заборгованість в межах строку дії договору.

Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості по простроченим відсоткам, які просив стягнути банк з відповідача, розрахунок такої заборгованості розпочато з 30 червня 2020 року, тобто після закінчення строку дії договору 20 лютого 2020 року, тобто заборгованість по простроченим відсоткам станом на 20 лютого 2020 року була відсутня.

Враховуючи те, що умовами кредитного договору не було передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості по простроченим відсоткам.

Фактично доводи, викладені в апеляційні скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

В іншій частині заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2024 року сторонами не оскаржувалося, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалося.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2024 року.

Судді: