КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/4773/24 Головуючий у І інстанції - Галаган В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова Оксана Ростиславівна про визнання договору недійсним, -

установив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова О.Р. про визнання договору недійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 16 липня 2021 року.

11 січня 2023 року за даними реєстру права власності він дізнався, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. було внесено запис про державну реєстрацію Договору найму (оренди) квартири позивача від 08 грудня 2022 року, орендарем якої є ОСОБА_3 .

Однак, вказує, що він жодних договорів не підписував, про їх існування не знав, і в момент посвідчення Договору він перебував на території іншої країни, тому вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Просив суд, визнати недійсним Договір найму (оренди) квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. від 08 грудня 2022 року, зареєстровано в реєстрі за №516.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року у задоволенні зазначеного вище позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ним 11 березня 2024 року було направлено до суду першої інстанції позовну заяву з додатками та клопотання про витребування доказів судом, а саме: договору найму (оренди) квартири АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. від 08 грудня 2022 року, зареєстрований в реєстрі за №516, оскільки він не мав можливості надати вказаний вище договір, так як у нього відсутній екземпляр.

Наголошує, що вказаний факт підтверджується описом вкладення до листа, де клопотання про витребування доказів судом в переліку значиться під №13.

Крім того, його представником було направлено адвокатський запит приватному нотаріусу з проханням надати копію вказаного договору, проте приватним нотаріусом відмовлено у наданні копії договору найму (оренди).

Таким чином, ним та його представником було здійснено всі залежні від них дії, спрямовані на отримання вказаного договору.

Вказує, що судом першої інстанції не розглянуто його клопотання про витребування доказів та не встановлено зміст договору, що має важливе значення для розгляду справи по суті.

Зауважив, що він не ознайомлений зі змістом договору найму (оренди), у нього відсутня інформація стосовно того, хто підписав замість нього вказаний договір, а наявні лише припущення, які не можуть бути основою для обґрунтування позову, зокрема і у зв`язку з тим, що судом не розглянуто клопотання про витребування доказів, а у нього була відсутня і можливість реалізувати в повній мірі право на зміну предмету та підстав позову.

Таким чином, суд першої інстанції фактично обмежив його право на реалізацію та обґрунтування зміни предмету або підстав позову.

Просив суд, скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що кв. АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування квартири 16 липня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергієнком С.С., зареєстровано в реєстрі за №515.

Згідно витягу з Державного реєстру права власності на нерухоме майно від 07 березня 2024 року, 09 грудня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. було внесено запис про державну реєстрацію Договору найму (оренди) від 08 грудня 2022 року кв. АДРЕСА_1 на строк до 08 грудня 2032 року, орендодавцем зазначено ОСОБА_1 , а орендарем - ОСОБА_2 .

За паспортними даними ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнього 22 липня 2022 року взято на тимчасовий консульський облік в Посольстві України в Латвійській Республіці.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання недійсним Договору найму (оренди) кв. АДРЕСА_1 , як такого, що не підписаний позивачем - оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір дійсно не був підписаний позивачем та останнім не заявлялось клопотання про проведення відповідної судової почеркознавчої експертизи на встановлення або спростування такого факту.

Крім того, сторонами досліджуваного спору не заявлялось клопотання про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коптєлової О.Р. матеріалів, на підставі яких було здійснено укладення та посвідчення оспорюваного Договору найму (оренди) квартири.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно з положеннями статей 626, 629, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). (ч. 1 ст. 760 ЦК України)

Згідно ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно письмових пояснень приватного нотаріуса Коптєлової О.Р. нотаріусом підтверджено посвідчення Договору найму (оренди) квартири від 08 грудня 2022 року, реєстровий номер 516, зауважено, що від імені сторони орендодавця позивача по справі ОСОБА_1 діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Нечитайло І.В. від 19 липня 2021 року, реєстровий номер 424, копія якої зберігається в наряді при договорі, та на момент посвідчення оскаржуваного договору оренди вказана довіреність була дійсна та не скасована довірителем.

Частиною 3 ст.244 ЦК України встановлено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Безспірним є те, що ОСОБА_1 , як власник спірної квартири, мав право видати іншій особі ( ОСОБА_4 ) довіреність для представництва його інтересів, як власника спірної квартири, перед третіми особами.

Проте, в матеріалах справи відсутня довіреність на підставі якої було посвідчено Договір найму (оренди) квартири від 08 грудня 2022 року, а будь-якого клопотання про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коптєлової О.Р. матеріалів, на підставі яких було здійснено укладення та посвідчення оспорюваного Договору найму (оренди) квартири не заявлялося.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів того, що спірний договір дійсно не був підписаний позивачем в матеріалах справи відсутні.

Крім того, колегія суддів оцінує критично доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не розглянуто його клопотання про витребування доказів, а саме: договору найму (оренди) квартири АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. від 08 грудня 2022 року, зареєстрований в реєстрі за №516, а тому суд обмежив його право на реалізацію та обґрунтування зміни предмету або підстав позову, оскільки, хоч в описі вкладення до листа в переліку під №13 і значиться клопотання про витребування доказів судом, проте матеріали справ не містять зазначеного вище клопотання.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 16 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба