Справа № 347/1711/22
Провадження № 22-ц/4808/135/24
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

секретаря Петрів Д.Б.

з участю ОСОБА_1

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 24 жовтня 2023 року, постановлене в складі судді Крилюк М.І. в м. Косів у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини за зустрічним позовом заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Косівської міської ради Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 19 листопада 2010 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Косівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №119. В шлюбі народилась дочка - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Косівського районного суду від 18 липня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дочку залишено на проживання з матір`ю. Проживаючи з відповідачкою дочка не мала належних умов для проживання, навчання та відпочинку. ОСОБА_1 в присутності неповнолітньої дочки вживала спиртні напої, сварилася та кричала, що негативно впливало на психологічне та фізичне здоров`я дитини. На початку березня 2022року ОСОБА_1 мала намір виїхати на роботу в Польщу, тому батько забрав дочку до себе та створив для дочки належні умови для її проживання і розвитку. Повернувшись в кінці серпня 2022 року додому відповідачка не цікавилася дитиною, оскільки займалася своїми особистими справами, зловживала алкогольними напоями та продовжувала вести аморальний спосіб життя. На даний час дочка категорично відмовляється повертатися в сім`ю своєї матері. Також в неї склалися неприязні відносини не тільки з матір`ю, але і зі своїми старшими братами по лінії матері, які вчиняють відносно неї домашнє насильство. Просить визначити місце проживання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 за місцем його реєстрації і проживання - АДРЕСА_1 .

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Косівської міської ради Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що малолітня дочка ОСОБА_3 2011 року народження після розірвання шлюбу сторін проживала з матір`ю у м.Косів, де навчалася у Косівській школі-гімназії. Батько ОСОБА_2 періодично зустрічався з дитиною та з дозволу матері забирав її до себе у с.Троїця Коломийського району, вона не чинила перешкод у побачень батька з дитиною. Вона повністю забезпечувала та утримувала дочку. У березні 2022 року ОСОБА_2 забрав дочку на вихідні, однак пізніше дитина не повернулася додому. Вважає, що дитина повинна проживати з матір`ю, оскільки це буде відповідати найкращим інтересам дочки, так як мати офіційно працевлаштована та в неї є всі умови для проживання дитини, а тому може повністю забезпечити повноцінне щоденне навчання та виховання дитини. Просить визначити місце проживання дочки ОСОБА_3 2011 року народження з мамою ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24 листопада 2022 року об`єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Косівської міської ради Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини з позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини.

Рішенням Косівського районного суду від 24 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 за місцем його реєстрації та проживання по АДРЕСА_1 . В зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Косівської міської ради Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що батько ОСОБА_2 матеріально не спроможний утримувати дочку, оскільки в нього вже є нова сім`я, тому визначення місця проживання дочки ОСОБА_4 2011 року народження є передчасним та необґрунтованим. Крім того, визначення місця проживання з батьком не буде відповідати інтересам дочки, оскільки саме у матері по АДРЕСА_2 створені належні умови для її проживання, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 24 жовтня 2022 року.

12 грудня 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечує. Вказує, що визначення місце проживання дочки ОСОБА_4 з ним відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки він матеріально забезпечує дочку, сприяє її розвитку. Крім того, дочка сама виявляє бажання проживати з батьком.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_2 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має матеріальну можливість для утримання дитини, має постійне місце роботи, створив для неї належні побутові умови для проживання, забезпечив їй належне медичне обслуговування, займається її вихованням та виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги її вік, особисту прихильність до батька та бажання проживати з ним, а також те, що дитина проживає з позивачем на даний час у звичних для неї умовах, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, суд прийшов до висновку про можливість визначення місця проживання дитини з позивачем ОСОБА_2 . При цьому відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 07.06.2017р. (а.с.5 Т.1).

Згідно рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18.07.2017 року шлюб між сторонами розірвано та неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.6 Т.1 ).

Згідно довідки інспектора ювенальної превенції Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області вбачається, що за результатом проведеної 01.09.2022 перевірки виявлено - близько 12.00 год. ОСОБА_2 привіз свою малолітню дочку ОСОБА_3 до матері ОСОБА_1 , яка проживає у м.Косів, оскільки дочка не приступила до навчання в Косівському ліцеї. В телефонному режимі малолітня дочка повідомила, що хоче проживати з батьком та хоче навчатися в іншій школі. До матері не хоче повертатися, оскільки матір вживає алкогольні напої. Опитана ОСОБА_1 повідомила, що на протязі останніх пів року малолітня дочка ОСОБА_4 проживає зі своїм батьком в с.Троїця Коломийського району (а.с.15 Т.1).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05.09.2022р. №614 та від 24 жовтня 2022 року в господарстві ОСОБА_2 умови проживання задовільні, ОСОБА_2 для виховання та розивтку дитини ОСОБА_4 створені задвольні умови, дитина має окрему кімнату, спальне місце, письмовий стіл для виконання домашніх завдань (а.с.9, 79 Т.1).

Відповідно до характеристики виданої Заболотівською селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області від 23.09.2022р. №681 ОСОБА_2 по місцю проживання характеризується виключно з позитивної сторони (а.с.10 Т.1).

Згідно характеристики з місця роботи ОСОБА_2 позивач за час перебування на посаді водія зарекомендував себе позитивно (а.с.11 Т.1).

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості від 20 січня 2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно із психологічним аналізом аудіозаписів розмови виданим ТОВ «Серденько» Центру психологічної допомоги дітям «Серденько» матір виражає своє бажання бачити і повернути дитину агресивним способом, примусом, через маніпуляцію та образливі висловлювання, що є ознакою морально-психологічного насилля із сторони матері в адресу дитини та її батька. В ході свідомого запису розмов дитиною, дівчинка почувається захищеною та готова до конфронтації із матір`ю. В ході дослідження аудіозапису виявлена яскрава емоційна відповідь дівчинки на: звинувачення матері у вигляді плачу, що пояснює її психоемоційний стан, як пригнічений в момент розмови. Надано рекомендації, а саме робота психолога із батьками (татом і мамою) з моменту поліпшення впливу їх відносин на розвиток та психоемоційний стан дитини. Також рекомендована робота психолога з дитиною з метою поліпшення психоемоційного стану, зниження рівня тривожності (а.с.83 Т.1).

Відповідно до рішення виконкому Заболотівської селищної ради від 31.01.2023р. №447-32/2023, затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 2011р.н. з батьком (а.с.120-126 Т.1).

Згідно даного висновку дитина ОСОБА_3 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Заболотівської селищної ради у присутності батьків повідомила, що проживає із батьком ОСОБА_2 у с.Троїця. Надалі виявляє бажання проживати з батьком та хоче навчатися у Троїцькому ліцеї, оскільки тут має більше друзів. Біля матері проживати не бажає через скандали та крики, які відбувалися постійно в м.Косів, а також через вживання нею алкогольних напоїв, з матір`ю інколи спілкується по мобільному телефону. Комісія вважала за доцільно визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

07.11. 2022 року ОСОБА_2 звернувся до виконавчого комітету Заболотівської селищної ради щодо забезпечення права на освіту дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає біля батька у с. Троїця.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов життя ОСОБА_6 від 24 жовтня 2022 року зареєстрована по АДРЕСА_2 , проте у зв`язку з незадовільним станом будинку, фактично проживає у будинку батька на цьому ж подвірї, №48 Б, де також виділено окремо кімнату для її доньки ОСОБА_4 (а.с.55 Т.1)

За заявою ОСОБА_1 працівниками відділення поліції №1 (м. Снятин) 27.04.2022 року розглянуто звернення з приводу неправомірних дій колишнього чоловіка. В ході розгляду звернення ознак кримінального чи адмінастративного правопорушення не виявлено та рекомендовано звернутись до суду для вирішення порядку участі у вихованні дочки ОСОБА_4 та визначення місця її проживання (а.с.57 Т.1)

Згідно відповідки Косівської міської ради від 21 вересня 2022 року №159 до повноваження служби у справах дітей не входить забезпечення повернення дитини до матері (а.с.58 Т.1)

За результатом розгляду звернення прийнято рішення виконкомом Заболотівської селищної ради від 9 листопада 2022 року № 401-30/2022 «Про забезпечення права дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на освіту». Заболотівською селищною радою було направлено листа від 10.11.2022 року № 419/02-25 до Косівської міської ради з метою охоплення навчальним процесом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за відповідною формою (сімейною, дистанційною) у Косівському ліцеї імені Ігоря Пелипейка.

Опитана судом першої та апеляційної інстанції ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виявила бажання проживати з батьком ОСОБА_2 , де мешкає її батько, який створив для неї належні умови для життя, виховання тощо.

В оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції дійшов висновку про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 із батьком ОСОБА_2 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновками судів з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_2 не чинить ОСОБА_1 будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з дочкою ОСОБА_4 , а також у її вихованні.

Матір дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їхнє здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати.

Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, визначаючи місце проживання динити сторін у цій справі з батьком, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дітини, сприятиме їхньому повноцінному вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Визначаючи місце проживання доньки ОСОБА_4 , надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дітини, виходячи із найкращих інтересів дітей, встановивши, що ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_4 вже досить тривалий час проживають разом, визначено місце проживання дочки саме разом з ним. Не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, що фактично приведе до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на неї.

За таких обставин суд першої інстанції правильно врахував інтереси дитини, думку неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка фактично проживає з батьком в атмосфері любові, турботи, захисту, а тому для зміни місця її проживання вагомих підстави відсутні.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції, надавши оцінку установленим обставинам справи крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, вз`явши до уваги висновок органу опіки та піклування, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 за місцем його реєстрації проживання по АДРЕСА_1 .

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, встановивши, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, та правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не забезпечує належні умови проживання дочки ОСОБА_4 , оскільки не доведено належними доказами та спростовується матеріалами справи. Крім того, посилання на те, що визначення місця проживання дочки ОСОБА_4 2011 року народження є передчасним та необґрунтованим, спростовується дослідженням найкращих інтересів дитини при визначенні її місця проживання.

Разом з тим, необхідно роз`яснити сторонам, що відповідно до положень статті 157 Сімейного кодексу України (далі - СК України), той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Косівського районного суду від 24 жовтня 2023 року змінити доповнивши його мотивувальну та резолютивну частину реченням такого змісту.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що відповідно до положень статті 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків - ОСОБА_1 , хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст склаедно 30 січня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта