ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9731/24 Справа № 201/6713/21 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

14 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання недійсним правочину, виключення відомостей про батька з актових записів про народження та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання недійсним правочину, виключення відомостей про батька з актових записів про народження та визнання права власності на нерухоме майно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним правочин про визнання батьківства, а саме заяву про визнання батьківства щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подану 10 вересня 2009 року до Бабушкінського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції та зареєстровану за вхідним № 146/03-68.

Виключено відомості про батьківство ОСОБА_5 з актового запису № 445 від 18 квітня 2006 року, зареєстрованого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про народження дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано недійсним правочин про визнання батьківства, а саме заяву про визнання батьківства щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подану 10 вересня 2009 року до Бабушкінського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції та зареєстровану за вхідним № 147/03-68.

Виключено відомості про батьківство ОСОБА_5 з актового запису № 231 від 03 березня 2004 року, зареєстрованого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку та домоволодіння відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє також як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року в оскаржуваній частині скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , яка діє також як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання недійсним правочину про визнання батьківства, виключення відомостей про батька з актових записів про народження, відмовлено.

Постановою Верховного суду від 27 серпня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якої діє представник адвокат Дорошенко О.М., задоволено частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Пунктом 1 частиною другою статті 354 ЦПК України встановлено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до положень частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

У справі встановлено, що 14 червня 2022 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Помялову Я.О. звернулась з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року, у якій, крім іншого, просила поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що копію повного тексту оскаржуваного рішення відповідач та її представник на момент подання апеляційної скарги не отримували. Також вказує на те, що з 24 лютого 2022 року оголошено воєнний стан в Україні, що унеможливило подати апеляційну скаргу вчасно.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними та апеляційну скаргу було залишено без руху з наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення копії ухвали для звернення до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для поновлення цього строку.

30 вересня 2024 року на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року надійшли заяви від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження, які не містять інших, ніж ті, що були зазначені раніше, поважних підстав для поновлення цього строку.

Заявники в обґрунтування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження посилаються на те, що копію повного тексту оскаржуваного рішення відповідач та її представник на момент подання апеляційної скарги не отримували. Також вказують на те, що з 24 лютого 2022 року оголошено воєнний стан в Україні, що унеможливило подати апеляційну скаргу вчасно..

Крім того, заявники посилаються на те, що у цій справі направлення відповідачу копій судових рішень мало відбуватися шляхом направлення їх рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заявників щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказані у заявах підстави для поновлення строку слід визнати неповажними, оскільки не свідчать про існування об`єктивних причин, які б перешкоджали скаржнику звернутися до суду апеляційної інстанції зі скаргою у строки передбачені чинним законодавством.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.

Пунктом 2 частини шостої статті 272 ЦПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Натомість, офіційна електронна адреса відповідно до підпункту 5.8 розділу I Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, це: сервіс Електронного кабінету ЄCITC; адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄCITC; адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Як вбачається з матеріалів справи, копія повного тексту рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року отримана представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Помяловою Я.О. 28 лютого 2022 року на електронну пошту, вказану в апеляційній скарзі та яка зареєстрована в Електронному кабінеті ЄCITC, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.3, а.с.131).

Враховуючи факт отримання копії оскаржуваного рішення у передбаченому законом порядку, у сторони відповідача об`єктивних перешкод оскаржити рішення суду у встановлений ЦПК України строк не було. Інше тлумачення цієї процесуальної ситуації буде свідчити про надмірний формалізм у застосуванні норм процесуального закону. При цьому кожна особа повинна діяти добросовісно, не зловживати своїми процесуальними правами.

Питання поновлення строку на оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку, а на такі обставини ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не посилаються.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 697/2360/21, від 14 вересня 2022 року у справі № 200/21749/17, від 25 вересня 2024 року у справі № 760/19995/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 зазначила, що: «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду... Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Відповідно до вказаного, сам лише факт запровадження воєнного стану в Україні не може вважатися беззаперечною підставою для відкриття апеляційного провадження.

Посилання заявника на те, що у цій справі направлення позивачу копій судових рішень мало відбуватися шляхом направлення їх рекомендованим листом з повідомленням про вручення є безпідставними та свідчать про помилкове тлумачення заявником норм процесуального права.

Апеляційний суд наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень судів.

Таким чином, встановивши факт обізнаності про ухвалене судове рішення при отриманні представником відповідача його копії на електронну пошту, вказані заявниками на виконання вимог суду щодо наведення інших поважних підстав пропуску строку є неповажними.

Доводи заявників про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення не підтверджені належними та допустимими доказами, а ґрунтуються лише на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22) зазначив: «...якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення».

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває у межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається зазначати підстави, однією з яких може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у справі за їх участю. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони у розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Аleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, пункт 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Тrukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99 від 14 жовтня 2003 року).

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу, в розумінні статті 127 ЦПК України, оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій.

Отже, встановлення процесуальних строків передбачено законом з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 2-9436/2007, від 17 листопада 2021 року у справі № 2-517/07.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до положень частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

На підставі викладеного та враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 27 серпня 2024 року у даній справі, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Л.П. Никифоряк

Судді: А.В. Гапонов

Г.В. Новікова