_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/5005/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сопової А.Є.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, недійсним,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1332, недійсним з моменту укладення, тобто з 20.11.1988 року.

В обґрунтування позовної заяви зазначав, що ОСОБА_2 , дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 20.11.1988 року. Напередодні реєстрації шлюбу та після позивачка з відповідачем працювала разом в Державній судноплавній компаній Чорноморське морське пароплавство Міністерства транспорту України, плавали в одній команді на одному теплоході «Белоруссия» та перебувала на квартирному обліку для отримання державного житла, як мати з неповнолітньою дитиною. З метою збільшення належної позивачці житлової площі у разі досягнення черги на її отримання, вона зареєструвала фіктивно шлюб з відповідачем, з яким вони на той час товаришували.

Зазначає, що на прохання позички та відповідача, в Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції їм не поставили штампи про реєстрацію шлюбу в паспортах. В подальшому позивач отримала паспорт громадянина України без штампу про реєстрацію шлюбу з відповідачем. Так склалося в житті, що більше позивачка не одружувалася, а про той випадок забула, оскільки СРСР розпався та квартиру в Одесі вона не отримала. Стверджує, що два місяці тому позивачка з`ясувала, що юридично перебуває у шлюбі з відповідачем та майно, яке вона набула та яке набув він з 1988 року має статус спільного майна подружжя. Зазначає, що все життя вона носила прізвище ОСОБА_4 . В травні 2024 року позивач отримала новий паспорт, в якому її прізвище зазначено ОСОБА_5 . Стверджує, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб без наміру створення сім`ї і він порушує права позивача, тому він підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою суду від 09.08.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено судове засідання.

07.10.2024 року через систему «Електроний Суд» представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 надіслав до суду клопотання, в якому просив суд проводити судові засідання по даній справі в режимі відеоконференції та допитати свідків в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 08.10.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про допит свідків в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, недійсним, - відмовлено.

14.10.2024 року через систему «Електроний Суд» представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 надіслав до суду клопотання, в якому просив суд розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Також просив долучити до матеріалів справи письмові пояснення свідків, які були надані адвокату в порядку Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльністю».

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання, призначене на 14.10.2024 року, з`явився відповідач - ОСОБА_1 , пояснив, що шлюб з позивачкою укладався з наміром створити сім`ю, він жалів позивачку, яка мала малоліьню дитину, та гарно тдо неъ выдносився. Шлюбні стосунки сторонами підтримувалися, вони разом працювали та після рейсів проживали за адресою дружини у місті Харків, вели спільний побут. Потім, в результаті сварки, позивач та відповідач перестали мешкати разом та не бачились біля тридцяти років.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 ) зареєстрували шлюб 20.12.1988 року в Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1332.

На підтвердження своїх вимог до матеріалів справи були надані письмові пояснення свідків, які були надані адвокату в порядку Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльністю». Суд критично оцінює пояснення свідків, оскільки не можливо встановити особу цих свідків, до їх пояснень не додано копії паспортів. Крім того, текст пояснень свідків ідентичний, що викликає сумнів в тому, що вони самостійно сформулювали такі пояснення.

Позивачка пояснює мету укладання шлюбу, який просить визнати недійсним, - отримання державного житла більшої площі. Однак, матеріали справи не містять доказів перебування позивачки в квартирній черзі, працевлаштування, можливосты отримати житлову площу, тощо, а також обґрунтування того, що зміна сімейного стану могла б вплинути на збільшення майбутньої житлової площі у разі досягнення черги на її отримання.

У судовому засіданні відповідач пояснив, що після реєстрації шлюбу він переїхав жити до помешкання позивачки у місті Харкові, вони спільно вели побут, підтримували інтимні стосунки, разом витрачали кошти, продовжуючи разом працювати. Він мав дійсний намір створити із позивачкою сім`ю, однак, через рік-два таких стосунків вони посварились та розійшлись, і на теперішній час разом не проживають.

Суд зазначає, що з наданих документів не можливо встановити, з якого часу сторони не проживають разом, коли саме припинили шлюбні стосунки, чи вказаний шлюб був реальним та чи можна його вважати недійсним.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом ч. 2, ст.3 ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Відповідно до частини другої статті 41СК України при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд бера до уваги, що з моменту укладання шлюбу між сторонами минуло майже 36 років!, з позовом про розірвання шлюбу позивач могла б звернутись до суду у будь-який час у разі незгоди відповідача розірвати шлюб в органах РАГСу, а доводи щодо того, що факт перебування в зареєстрованому шлюі став їй відомий лише два місяці назад не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він буде зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року в справі №752/2337/16-ц, причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей не правового характеру бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 посилалась на те, що шлюб з ОСОБА_1 був фіктивний, оснований на вигоді. Вони разом не проживали, не вели спільний побут, бюджет, не піклувались один про одного.

Поясненнями відповідача спростовуються доводи позивача.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи наведені обставини і норми закону, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено фіктивності шлюбу, відсутності у сторін наміру створити сім`ю і набути прав і обов`язків подружжя. Доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу для відповідача було лише отримання більшої житлової площі, спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами і не дають підстав для визнання шлюбу недійсним.

За таких обставин позов ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 42, 44, 45 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, недійсним, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. М. Куриленко