ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5107/24 Справа № 176/349/23 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Жовтоводсько-П`ятихатський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зменшення розміру заборгованості по аліментам, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Жовтоводсько-П`ятихатський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зменшення розміру заборгованості по аліментам, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2014року, який рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.03.2018року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 22 лютого 2018 року.

Позивач вказував, що призначені судом аліменти він сплачував на користь відповідачки частково. Але останнім часом, починаючи з січня 2019 року, син ОСОБА_3 став постійно проживати з ним, що підтверджується актом. Незважаючи на це, з нього продовжують стягуватись аліменти на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_4 , які остання використовує на власні потреби, а не на дитину, що змушує його звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив зменшити розмір заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №59505089 до суми, яка була станом на 01.01.2019 року, припинити стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі судового наказу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.03.2018року та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі частини її доходів , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.02.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимоги про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову.

Апеляційна скарга позивача обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не врахував обставини фактичного проживання спільної дитини сторін з ним, як батьком, протягом 4 років, що свідчить про виконання ним зобов`язань щодо утримання дитини, натомість відповідачка таких зобов`язань не виконує та ще й отримує від позивача безпідставні, на його думку, аліменти, що суперечить їх цільовому призначенню.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачки не надходив.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Зважаючи на те, що предметом даного позову є стягнення аліментів, розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2014 року, який рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року розірвано (а.с.9, 63).

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Судовим наказом Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20.03.2018 року (у справі №176/360/18) з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 22 лютого 2018року.

Постановою Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби від 09.07.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного судового наказу (а.с.10).

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 01.12.2022року ОСОБА_1 станом на 01.12.2022 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 94003,07 грн (а.с.13).

За рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 23.01.2020року №27 місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено разом з матір`ю, ОСОБА_5 , 1992 року народження за адресою АДРЕСА_1 (а.с.40).

Рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 17 лютого 2022року №72 внесено зміни в рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 23.01.2020 року №27, а саме змінено адресу місця проживання та визначено місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.41).

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2021 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про зміну визначеного місця проживання дитини, відмовлено. Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 не доведено необхідності змінити місце проживання дитини та дані вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, відповідачка вдруге одружившись ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінила своє прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с.63).

На даний час в провадженні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31.08.2022року у справі №176/2202/21 призначено судово-психіатричну експертизу, провадження по справі зупинено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час розгляду цієї справи питання про місце проживання сина ОСОБА_4 разом з батьком не вирішено. Відповідно до досліджених судом рішень виконавчого комітету Жовтоводської міської ради малолітній Нікіта повинен проживати разом з матір`ю ОСОБА_8 . Фактичне проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком, позивачем у справі, без згоди на те матері є незаконним. Та, суд не взяв до уваги Акти про фактичне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 як належні та допустимі докази проживання сина разом з батьком. З даних актів не вбачається ким вони складені та чи уповноважені ці особи щодо складання даних актів. Інших доказів правомірності проживання сина разом з батьком суду не надано.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не врахував обставини фактичного проживання спільної дитини сторін з ним, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рішення виконавчого комітету про визначення місця проживання дитини з матір`ю є чинним, існує рішення суду, яке набрало законної сили, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про зміну визначеного місця проживання дитини та існує судовий спір між сторонами про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Таким чином, навіть фактичне проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком, позивачем у справі, без згоди на те матері не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він утримує сина, а відповідачка витрачає сплачувані ним аліменти на власні потреби не підтверджені жодними доказами, а тому є безпідставними.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивачем не надано доказів наявності підстав для зменшення розміру заборгованості по аліментам, припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь відповідачки та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідачки на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2024 року.

Судді: