ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 522/20192/18

провадження № 61-2874св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду

м. Одеси, у складі судді Домусчі Л. В., від 26 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Комлевої О. С., Сєвєрової Є. С., від 21 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2018 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

2. Позов ОСОБА_1. обґрунтовано тим, що він є керівником Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» (далі - ОК «ЖБК Морський 1»), основним видом діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель.

3. 25 жовтня 2018 року на особистій сторінці відповідача ОСОБА_2. у мережі Facebook була розміщена публікація: «ІНФОРМАЦІЯ_1.» (ІНФОРМАЦІЯ_2

4. 30 жовтня 2018 року на особистій сторінці відповідача ОСОБА_2. у мережі Facebook була розміщена публікація із фото ОСОБА_1. на фоні недобудованого будівельного об'єкта та логотипами «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_4» із написом «ІНФОРМАЦІЯ_5» поруч із фото ОСОБА_1. наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_6»

(ІНФОРМАЦІЯ_7).

5. 03 листопада 2018 року на особистій сторінці ОСОБА_2. у мережі Facebook була розміщена публікація наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_8…» (ІНФОРМАЦІЯ_9).

6. 10 листопада 2018 року на особистій сторінці ОСОБА_2. у мережі Facebook був розміщений коментар наступного змісту:

«ІНФОРМАЦІЯ_10. (((» (ІНФОРМАЦІЯ_11/).

7. Позивач зазначив, що ОСОБА_2. у публікаціях намагається виставити його в очах читачів в образі злочинця, публікації побудовані у формі звинувачень та направлені на дискредитацію, розповсюджена інформація є недостовірною, її поширення ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію.

8. Остаточно сформулювавши позовні вимоги ОСОБА_1. просив суд:

- визнати такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1., інформацію, поширену ОСОБА_2. на особистій сторінці у соціальній мережі Facebook за посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_12;

ІНФОРМАЦІЯ_7;

ІНФОРМАЦІЯ_13 ;

ІНФОРМАЦІЯ_14/;

- зобов'язати ОСОБА_2. не пізніше 15 днів з моменту набрання рішенням законної сили видалити недостовірну інформацію з особистої сторінки у соціальній мережі Facebook за вказаними посиланнями;

- зобов'язати ОСОБА_2. не пізніше 15 днів з моменту набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену ним з особистої сторінки у соціальній мережі Facebook, у спосіб найбільш близький до способу її поширення шляхом публікації резолютивної частини рішення на особистій сторінці у соціальній мережі Facebook за зазначеним позивачем посиланням;

- стягнути з ОСОБА_2. на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн;

- розподілити судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду

9. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року, позов задоволено частково.

10. Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1., інформацію, поширену ОСОБА_2. 30 жовтня 2018 року на особистій сторінці у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_15 наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_16».

11. Зобов'язано ОСОБА_2. не пізніше 15 днів з моменту набрання рішенням законної сили видалити інформацію від 30 жовтня 2018 року з особистої сторінки у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_15.

12. Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1., інформацію, поширену ОСОБА_2. 03 листопада 2018 року на особистій сторінці у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_17 наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_18…».

13. Зобов'язано ОСОБА_2. не пізніше 15 днів з моменту набрання рішенням законної сили видалити інформацію від 03 листопада 2018 року з особистої сторінки у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_19.

14. Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1., інформацію, поширену ОСОБА_2. 10 листопада 2018 року у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_11/ наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_10. (((».

15. Зобов'язано ОСОБА_2. не пізніше 15 днів з моменту набрання рішенням законної сили видалити коментар від 10 листопада 2018 року у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_11/ наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_10. (((».

16. Зобов'язано ОСОБА_2. не пізніше 15 днів з моменту набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену ним з особистої сторінки у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації резолютивної частини рішення на особистій сторінці у соціальній мережі Facebook (Фейсбук) за посиланням:

(ІНФОРМАЦІЯ_20).

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

17. Рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду мотивовано порушенням особистих немайнових прав ОСОБА_1.: честі, гідності, ділової репутації, поширенням про нього ОСОБА_2. недостовірної інформації на особистій сторінці у соціальній мережі Facebook у публікаціях від 30 жовтня 2018 року, 03 листопада 2018 року, 10 листопада

2018 року. Поширена інформація є негативною, бездоказовою, не відповідає дійсності, носить образливий характер та стосується безпосередньо ОСОБА_1.

18. Натомість інформація, викладена в публікації від 25 жовтня 2018 року, не стосується безпосередньо ОСОБА_1.

19. Суди дійшли висновку що ОСОБА_1. на підставі статті 277 ЦК України має право вимагати спростування недостовірної інформації, поширеної у вказаних публікаціях відповідача.

20. ОСОБА_1. у спірний період не був посадовою чи політичною особою, тобто, не був публічною особою, а тому, посилання ОСОБА_2. на те, що межі припустимої критики щодо ОСОБА_1. є ширшими, ніж у випадку зі звичайними людьми, безпідставні.

21. Поширена ОСОБА_2. інформація не є його суб'єктивною оцінкою дійсних фактів, подій тощо, тобто, не містить ознак оціночного судження. Дії, які підпадають під ознаки кримінально-карного діяння, не можуть бути оціночними судженнями.

22. Надані відповідачем витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань про досудове розслідування суди вважали недостатніми доказами з огляду на те, що цей реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру.

23. Доказів притягнення ОСОБА_1. до відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень не надано.

24. Також суди звернули увагу, що позивач не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

25. У касаційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року у справі № 522/20192/18 і ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26. 27 лютого 2024 року ОСОБА_2. подав касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року у справі № 522/20192/18.

27. Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, витребувано із Приморського районного суду м. Одеси матеріали цивільної справи № 522/20192/18, які у квітні 2024 року надійшли до Верховного Суду.

28. Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п'яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

29. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 545/3721/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 761/7795/17,

від 01 липня 2018 року у справі № 757/33799/15-ц, у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

30. Вказує, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

31. Натомість у розглядуваній справі суди усунулись від вирішення вказаного питання, в той час як поширена ним інформація є оціночним судженням.

32. Суди не надали належної оцінки його доводам про те, що межі критики щодо позивача як керівника ОК «ЖБК «Морський 1» можуть бути ширшими від пересічної особи.

33. При цьому ОСОБА_1., який вважає, що висловлені оціночні судження принижують його честь, гідність чи ділову репутацію, а також порушують немайнові права, не скористався встановленим законом правом на відповідь.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

34. У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду у квітні

2024 року, представник ОСОБА_1. - адвокат Чукітова В. В. заперечує проти доводів ОСОБА_2., просить оскаржені судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

35. Відзив мотивовано тим, що у поширених відповідачем публікаціях інформація представлена у вигляді фактичних тверджень, а не оціночних суджень, що підтверджено наявними у справі доказами.

36. Враховуючи, що оспорювана інформація є недостовірною, її поширення на особистій сторінці у соціальній мережі Facebook порушує особисті немайнові права позивача: честь, гідність, ділову репутацію.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

37. 25 жовтня 2018 року на особистій сторінці ОСОБА_2. у соціальній мережі Facebook була розміщена публікація яка містила наступні висловлювання: «ІНФОРМАЦІЯ_21».

38. 30 жовтня 2018 року на особистій сторінці ОСОБА_2. у соціальній мережі Facebook була розміщена публікація із фото ОСОБА_1. на фоні недобудованого будівельного об'єкта та логотипами «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_4» із написом «ІНФОРМАЦІЯ_5» поруч із фото ОСОБА_1. наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_22».

39. 03 листопада 2018 року на особистій сторінці ОСОБА_2. у соціальній мережі Facebook була розміщена публікація наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_23…».

40. 10 листопада 2018 року на особистій сторінці ОСОБА_2. у соціальній мережі Facebook був розміщений коментар наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_10. (((».

41. Вказані публікації розміщені в соціальній мережі Facebook в особистому профілі ОСОБА_2., відкритому для перегляду та доступному для необмеженого кола осіб протягом тривалого часу.

42. Висновком судової лінгвістичної експертизи від 19 березня 2020 року № 72-20, проведеної на підставі ухвали Приморського районного суду

від 16 грудня 2019 року, встановлено що:

- текст публікації: «….ІНФОРМАЦІЯ_24….» від 25 жовтня 2018 року має образливий характер щодо будівельних компаній, діяльність яких порівняна автором з діяльністю ОСОБА_1, але не виражена щодо нього прямо;

- текст публікації «ІНФОРМАЦІЯ_25» від 30 жовтня 2018 року містить негативну інформація про будівельні компанії, які недобросовісно виконують свої обов'язки, а навіть схиляються до вчинення неправомірних дій. Наявність негативних відомостей співвідносна з особою ОСОБА_1 за посередництвом посилання (хештегу). Висловлювання викладені як у формі оціночних суджень так й у формі фактичних тверджень;

- текст публікації «ІНФОРМАЦІЯ_26…» від 03 листопада 2018 року містить негативну інформацію образливого характеру про ОСОБА_1 та викладена у формі фактичного твердження;

- текст публікації «ІНФОРМАЦІЯ_10. (((», від 10 листопада 2018 року містить негативну інформацію образливого характеру, яка була викладена як у формі фактичного твердження так і оціночного судження.

43. Згідно з висновком № 27/19 від 15 березня 2019 року семантико-текстуальної експертизи, складеної ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» на замовлення ОСОБА_1., у текстах публікацій ОСОБА_2 від 25 жовтня 2018 року, від 30 жовтня 2018 року, від 03 листопада 2018 року, та коментарі ОСОБА_2 до посту ОСОБА_3 від 09 листопада 2018 року наявні висловлювання, що містять інформацію негативного характеру щодо ОСОБА_1. Висловлювання, наявні у текстах цих публікацій, які стосуються особи ОСОБА_1., є фактичними твердженнями.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

44. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

45. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

46. Відповідно до частин першої-другої, п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

47. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2021 року та постанова Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо спростування інформації, поширеної ОСОБА_2. 25 жовтня 2018 року, а також щодо відшкодування моральної шкоди, не оскаржені, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

48. Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).

49. Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація.

50. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

51. Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Водночас, стаття 68 Конституції України визначає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

52. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

53. У національному законодавстві право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань підлягає реалізації із урахуванням обов'язку не поширювати недостовірну та таку, що ганьбить гідність, честь чи ділову репутацію іншої особи, інформацію.

54. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

55. За змістом статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, їх недоторканність, а також на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї гідності, честі та ділової репутації.

56. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (стаття 277 ЦК України).

57. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

58. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

59. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації і з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

60. Згідно з частинами першою, другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

61. Судження вважається таким, що має оціночний характер, якщо воно виражає ставлення автора до змісту висловленої ним думки, що пов'язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Якщо ж зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація є не результатом суб'єктивної оцінки, а відображенням об'єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

62. У своїй практиці Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлювання думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Де Хаес і Гійселс проти Бельгії» від 24 лютого 1997 року, пункт 47).

63. У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, також повинен враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація) та рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998 рік) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

64. Зокрема, в Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

65. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

66. В постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 761/33563/20 вказано, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

67. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року).

68. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

69. Суд враховує при цьому правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення ЄСПЛ від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. Також у рішенні зазначено, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

70. ЄСПЛ також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

71. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність як особистих немайнових прав. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов'язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

72. В постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 760/23818/20 зазначено, що фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність як особистих немайнових прав. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов'язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

73. У постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 203/360/20 зазначено, що чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.

74. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів (див. постанову Верховного Суду від 08грудня 2021 року у справі № 757/10886/20-ц).

75. Подібні висновки щодо необхідності визначення характеру поширеної інформації та з'ясування, чи є вона фактичним твердженням або оціночним судженням, при вирішенні питання про визнання такої інформації недостовірною, містяться також у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 545/3721/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 761/7795/17, від 01 липня 2018 року у справі № 757/33799/15-ц, у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

76. Оскарженими судовими рішеннями визнано недостовірною та зобов'язано відповідача видалити і спростувати наступну інформацію поширену у соціальній мережі Facebook:

- 30 жовтня 2018 року «ОСОБА_4»

- 03 листопада 2018 року «ОСОБА_5…».

- 10 листопада 2018 року «ІНФОРМАЦІЯ_10. (((».

77. Верховний Суд звертає увагу, що оспорювану інформацію, яка була поширена відповідачем у достатньо короткий проміжок часу (із 30 жовтня до 10 листопада 2018 року) неможливо оцінювати без урахування контексту, у якому вона була поширена, суспільного інтересу до обговорюваних питань, також відомостей про сторони розглядуваної справи.

78. Відповідач, заперечуючи проти позову, додавав до свого відзиву матеріали про те, що восени 2018 року інформаційні інтернет-портали (зокрема «Українська служба інформації», «Comments.ua») поширили інформацію про можливі незаконні дії забудовників у м. Одесі щодо інвесторів ЖК ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНФОРМАЦІЯ_27), ЖК ІНФОРМАЦІЯ_4, ЖК ІНФОРМАЦІЯ_28.

79. Крім того відповідач надавав витяг з ухвали Київського районного суду

м. Одеси від 24 жовтня 2018 року у справі № 520/15842/18 щодо накладення арешту на грошові кошти ОК «ЖБК Морський 1» та стверджував, що його родина також постраждала від недобросовісних забудовників, у зв'язку із чим його дружина звернулась із позовом до Приморського районного суду

м. Одеси, а на нього самого було здійснено напад із використанням вогнепальної зброї.

80. При цьому оспорювана інформація у публікації ОСОБА_2.

від 30 жовтня 2018 року, фактично є його реакцією на публікацію від імені

АН «ПраймДом» від 29 жовтня 2018 року, в якій власне і використаний продубльований відповідачем хештег із прізвищем позивача, та йдеться про можливі махінації навколо ЖК ІНФОРМАЦІЯ_4 і ЖК ІНФОРМАЦІЯ_3 та викладено заклик до невизначеного кола осіб стати на захист одеситів.

81. Оспорювана інформація у публікації ОСОБА_2. від 03 листопада 2018 року є його реакцією на прес-конференцію ОСОБА_1. та її висвітлення зокрема інформаційним інтернет-порталом «Українська служба інформації» 02 листопада 2018 року.

82. Оспорювана інформація у публікації ОСОБА_2. від 10 листопада 2018 року є його коментарем до посту від імені ОСОБА_3.

83. Вказані обставини у своїй сукупності свідчать, що питання належного виконання зобов'язань забудовниками перед інвесторами , станом на жовтень-листопад 2018 року набули значного резонансу в м. Одесі і становили суспільний інтерес, а ОСОБА_2. долучився до обговорення та коментування цих питань, зокрема у соціальній мережі Facebook, надаючи власну суб'єктивну оцінку не лише професійній діяльності ОСОБА_1., а й виступаючи, як він вважав, на захист інших інвесторів будівництва.

84. Враховуючи характер оспорюваної інформації, контекст подій, які зумовили її поширення, колегія суддів вважає, що спірні публікації не містять фактичних відомостей, тверджень чи звинувачень позивача, зокрема, й у вчиненні кримінальних правопорушень, а є власною суб'єктивною думкою, критикою та оцінкою наданою відповідачем в межах широкого суспільного обговорення питань виконання забудовниками у м. Одесі своїх зобов'язань перед інвесторами.

85. Сама по собі негативна оцінка ОСОБА_2. професійної діяльності

ОСОБА_1., певною мірою образливий та провокаційний характер оспорюваної інформації, за встановлених обставин не є підставою для задоволення позову.

86. ОСОБА_1., звертаючись до суду, не заперечував, що є керівником

ОК «ЖБК «Морський 1», основним видом діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель. При цьому ОСОБА_2. вказував, що ОСОБА_1., окрім ОК «ЖБК «Морський 1», пов'язаний і з іншими суб'єктами господарювання, які здійснюють забудову в м. Одесі.

87. Наявних у справі відомостей достатньо для висновку, що на час поширення оспорюваної інформації ОСОБА_1. відігравав певну роль у суспільному житті м. Одеси, зокрема у сфері будівництва житлової нерухомості, про що свідчить зокрема й проведення ним 02 листопада 2018 року з цього приводу прес-конференції із залученням засобів масової інформації.

88. Верховним Судом не встановлено підстав вважати, що оспорювана позивачем інформація, з огляду на її суб'єктивний і оціночний характер, контекст в якому відбулося її поширення та відомості про сторін розглядуваної справи, є такою, що підлягає спростуванню у судовому порядку.

89. При цьому позивач не позбавлений можливості скористатись своїм правом на відповідь.

90. Зважаючи на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволення позову.

91. За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

92. Оскільки справа перебуває на розгляді в судах із 2018 року, обставини справи встановлені судами повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

2. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року в оскарженій частині скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович