Справа № 127/2-4352/11
Провадження 2-зз/127/53/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.

секретаря Мельник А.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ :

В наведеній вище справі відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні Ленінського районного суду м. Вінниці перебувала цивільна справа № 2-4352/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Ленінським районним судом міста Вінниці у цивільній справі № 2-4352/11 було винесено ухвалу від 06.10.2011 р., якою було вирішено забезпечити позов ОСОБА_2 , що діяв в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про стягнення боргу шляхом накладення арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

При цьому, 08.11.2011 року Ленінським районним судом міста Вінниці у цивільній справі № 2-4352/11 було винесено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 27.05.2008 року в сумі 177181 гривень, а також судові витрати в розмірі 1700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року N 606-1V, в редакції чинній на момент набуття законної сили зазначеним рішенням суду, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пункт 1 ч. 2 ст. 17 Закону України Про виконавче провадження передбачав, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з відкритими даними Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua) від 20.07.2024 р., а також Єдиного реєстру боржників (https://erb.miniust.gov.ua) від 20.07.2024 р. відсутні будь-які відомості про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Ленінського районного суду міста Вінниці у справі № 2-4352/11 від 08.11.2011 року та реєстрацію в них ОСОБА_1 в статусі боржника.

З моменту набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці у цивільній справі № 2-4352/11 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 27.05.2008 року в сумі 177181 гривень, а також судових витрат в розмірі 1700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, до цього часу (тобто протягом 12 років) ОСОБА_3 не зверталася із заявою про відкриття виконавчого провадження та не пред`являла відповідний виконавчий документ до виконання органами державної виконавчої служби в строк, що передбачений Законом України Про виконавче провадження. Відповідно позивачем пропущені строки пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 158 ЦПК України якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Представник позивача ОСОБА_3 подав заперечення на клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Заперечення мотивоване тим, що на даний час заборгованість Боржником не погашена та рішення Ленінського районного суду міста Вінниці у цивільній справі N2-4352/11 від 08.11.2011 року не виконано, а позов забезпечено з метою належного його виконання, скасування забезпечення позову призведе до втрати можливостей виконати рішення суду по справі N2-4352/11 від 08.11.2011 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав клопотання про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні.

Представник позивача ОСОБА_3 заперечив щодо скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на мотиви, викладені в запереченні.

Заслухавши представників сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про залишення без задоволення клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, що були вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.10.2011 р.

В провадженні Ленінського районного суду м. Вінниці перебувала цивільна справа № 2-4352/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Ленінським районним судом міста Вінниці у цивільній справі № 2-4352/11 постановлено ухвалу від 06.10.2011 р. про забезпечення позову ОСОБА_2 , що діяв в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про стягнення боргу шляхом накладення арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

08.11.2011 року Ленінським районним судом міста Вінниці у цивільній справі № 2-4352/11 ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 27.05.2008 року в сумі 177181 гривень, а також судових витрат в розмірі 1700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось і набрало законної сили.

ОСОБА_1 акцентує увагу суду на тому, що виконавчий лист за рішенням суду до примусового виконання не пред`явлено протягом 12 років. Проте залишає поза увагою суду ту обставину, що протягом майже 13 років боржник ОСОБА_1 ігнорує рішення суду та жодних коштів ОСОБА_3 так і не сплатила з присудженої суми 177181 грн., 1700 грн. та 120 грн.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Ухвала про забезпечення позову від 06.10.2011 р. постановлена відповідно до ст. ст. 151-153 ЦПК України від 18.03.2004 р. №1618 IV.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України від 18.03.2004 р. №1618 IV заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Положення ст. 154 ЦПК України від 18.03.2004 р. №1618 IV не визначали строку дії заходів забезпечення позову у разі задоволення позову на відміну від ч.7 ст. 158 ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 р., відповідно до якої у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.11.2011 р. ухвалено відповідно до ЦПК України від 18.03.2004 р. №1618 IV і положення ч. 7 ст. 158 ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 на ухвалу суду про забезпечення позову від 06.10.2011 р. не поширюються.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.06.2012 р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовлено. Залишаючи заяву ОСОБА_1 без задоволення, суд зазначив про те, що судове рішення набрало законної сили та звернено до примусового виконання; на даний час рішення не виконано, заявником не надано жодного доказу, який спростував даний факт; зважаючи на те, що рішення суду не виконано, а позов забезпечується з метою належного його виконання, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову не підлягають скасуванню.

З 06.06.2012 р. потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин не відпала і обставини, що зумовили його застосування, не змінились.

Рішення суду від 08.11.2011 р. боржник ОСОБА_1 не виконала. Позов забезпечено з метою належного його виконання, скасування забезпечення позову призведе до втрати можливості виконати рішення суду в примусовому порядку в разі поновлення судом строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Таке звернення представника стягувача ОСОБА_3 нині перебуває на розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 18, 158 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 10.10.2024 р.

Суддя