КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/6951/23 Головуючий у І інстанції Гусак О.С.
Провадження №22-ц/824/8778/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2024 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішенняДарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач), третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебувають в шлюбі з 22 серпня 2008 року.

З метою забезпечення безпеки їх спільної доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у зв`язку з ракетними обстрілами по м. Києву та Київській обл., окупацією передмістя м. Києва, позивач 28 березня 2022 року разом із дитиною тимчасово виїхала за кордон, а саме до Федеративної республіки Німеччина. Про вказане рішення було повідомлено відповідача в усній формі, останній проти виїзду не заперечував.

З часу прибуття позивача з дочкою до Федеративної республіки Німеччина до 19 липня 2022 року спілкування між сторонами продовжувалось, однак, з моменту звернення ОСОБА_2 до суду щодо стягнення аліментів, ОСОБА_1 припинив спілкування з дочкою.

Оскільки сторони не проживають разом, то у них виник спір щодо визначення місця проживання дитини.

Окрім того, відповідач свідомо ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, а за час подружнього життя неодноразово вчиняв домашнє та психологічне насильство.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила визначити місце проживання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір'ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та залишити малолітню дитину ОСОБА_3 на вихованні матері ОСОБА_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, задоволеночастково. Визначено місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У задоволенні інших вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн та витрати пов`язані із залученням перекладача у розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів вчинення ним домашнього насильства, а листи від органів Національної поліції свідчать лише про наявність звичайних побутових конфліктів. Аналогічно, відповідач заперечує факт вчинення підпалу будівель чи споруд, у яких перебувала його сім'я, також посилаючись на відсутність доказів, підтверджуючих зазначені обставини.

Вказує, що твердження позивача про наявність у нього залежності від алкоголю, не відповідають дійсності, оскільки він успішно пройшов курс лікування, який мав місце восени 2020 року, тобто 2,5 роки тому.

Скаржник також вважає неналежним доказом Висновок спеціаліста за результатами психологічного дослідження № 16 від 31.03.2023 року, оскільки, на його переконання, зазначений документ побудований на вихідних даних, наданих одноособово позивачкою, містить нічим не підтверджені твердження, як дискредитують його, як батька дитини. Вважає, що належним доказом, який може підтвердити психологічний стан дитини та її ставлення до кожного з батьків, може бути лише висновок судової психологічної експертизи дитячо-батьківських відносин, яку він просить призначити на стадії апеляційного розгляду справи.

Вважає також, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення по справі, відхиливши клопотання відповідача про заслуховування думки дитини у судовому засіданні та за відсутності акту обстеження умов проживання дитини у ФРН.

Скаржник також вказує на відсутність передбачених чинним законодавством правових підстав для визначення місця проживання ОСОБА_3 на території ФРН.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Дрофич Ю.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти наведених відповідачем доводів, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідач не заперечував щодо виїзду ОСОБА_2 разом із донькою за кордон у березні 2022 року, оскільки також вбачав небезпеку військових дій, які відбуваються в Україні. Після перетину кордону та прибуття позивача разом із донькою в ФРН, апелянт підтримував спілкування з останніми, аж до моменту звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини. Щодо доводів відповідача про не доведення позивачем фактів вчинення домашнього насильства, представник позивача зазначає, що матеріали справи містять докази, які свідчать про те, що ОСОБА_4 боїться батька та у неї наявний страх перед ним, зокрема таким доказом є лист зі школи, д навчається дитина, про наслідки проведеної консультації ОСОБА_3 з дитячим психологом. Вказує, що поданими позивачем доказами підтверджується негативна поведінка відповідача, яка пов`язана також із зловживанням останнім алкоголем, зокрема і підпал літнього будинку, коли на його території перебували позивачка із донькою.

Щодо висновку спеціаліста за результатами психологічного дослідження № 16 від 31.03.2023 року, представник позивача зазначає, що вказаний документа є належним та допустимим доказом по справі, оскільки складений за результатами обстеження дитини - ОСОБА_5 , психологами Запорізької обласної громадської організації «Об`єднання психологів та психоаналітиків «Взаємодія», які мають відповідні знання, стаж та досвід у проведенні досліджень.

Щодо нездійснення обстеження умов місця проживання дитини органом опіки та піклування, представник позивача звертає увагу апеляційного суду на те, що матеріали справи містять докази щодо умов проживання дитини в ФРН, а саме договір оренди квартири та фото-докази кімнати дитини.

Вважає також, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано погодився із висновком органу опіки та піклування (Служби у справах дітей та сім'ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації) про доцільність проживання дитини ОСОБА_5 разом із матір'ю - ОСОБА_2 .

Інших відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді-доповідача по справі, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Зайцева О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Чередниченко А.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини справи.

Між сторонами був укладений шлюб Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1304 (том 1, а.с. 54).

Сторони мають дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.с. 55).

Для забезпечення безпеки своєї доньки та у зв`язку з ракетними обстрілами по м. Києву та Київській області, окупацією передмістя м. Києва, позивач тимчасово виїхала за кордон 28 березня 2023 року, що підтверджується відміткою в закордонному паспорті ОСОБА_2 (а.с. 52-53), а саме до Федеративної республіки Німеччини.

3 серпня 2022 року Дарницьким районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 (а.с. 13).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22 березня 2023 року станом на 1 березня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 79 004,52 грн. (том 1, а.с.17-21).

З розрахунку заборгованості від 1 травня 2023 року ОСОБА_1 станом на дату формування розрахунку не має заборгованості зі сплати аліментів (том 1, а.с. 241-242).

Згідно бази даних «Інформаційного порталу Національної поліції України» єдиного обліку Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, від ОСОБА_2 надходили звернення щодо психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_1 , які було зареєстровано до єдиного обліку, а саме:

- ЄО № 68709 від 13 вересня 2018 року, звернення розглянуто за спрощеним порядком розгляду заяв і повідомлень без ознак кримінальних правопорушень;

- ЄО № 27348 від 2 травня 2020 року, яке розглянуте відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та передано на архівне зберігання, як таке що не містить ознак кримінального правопорушення;

- ЄО № 12842 від 1 березня 2021 року, яке розглянуте відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та передано на архівне зберігання, як таке що не містить ознак кримінального правопорушення;

- ЄО № 12976 від 1 березня 2021 року приєднано до ЄО № 12482, яке розглянуте відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та передано на архівне зберігання, як таке що не містить ознак кримінального правопорушення;

- ЄО № 12999 від 1 березня 2021 року приєднано до ЄО № 12976, яке розглянуте відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та передано на архівне зберігання, як таке що не містить ознак кримінального правопорушення;

- ЄО № 14230 від 28 березня 2022 року, звернення розглянуто за спрощеним порядком розгляду заяв і повідомлень без ознак кримінальних правопорушень (том 1, а.с. 34-35).

ДОП Дарницького УП ГУНП у м. Києві Антонюком Р. складено довідку, що 1 березня 2021 року надійшло звернення ОСОБА_2 , з приводу того, що у вказану дату за адресою: АДРЕСА_1 , виник конфлікт з чоловіком ОСОБА_1 , з приводу поділу спільного майна. В ході перевірки було встановлено, що в даному випадку вбачається цивільно-правові відносини (том 1, а.с. 36).

Ст. ДОП СДОП ВП Дарницького УП ГУНП в м. Києві Щілкою С. розгляну звернення ОСОБА_2 від 2 травня 2020 року, щодо можливих протиправних дій зі сторони чоловіка ОСОБА_1 та проведено з ним профілактичну роз`яснювальну роботу щодо недопущення протиправної поведінки (том 1, а.с. 38).

В офісі Запорізької обласної громадської організації «Об`єднання психологів та психоаналітиків «Взаємодія» було проведено психологічне дослідження ОСОБА_3 про що складено висновок спеціаліста за результатами психологічного дослідження № 16 від 31 березня 2023 року (том 1, а.с. 41-49).

З характеристики ОСОБА_2 наданої ТОВ «ГлаксоСмітКлайн Хелскер Юкрейн Т.О.В» вбачається, що вона проявила себе як дисциплінована, відповідальна, ініціативна працівниця, мала позитивні стосунки з колегами, користувалась повагою та авторитетом (а.с. 50).

Психологом Школи I ступеня № 295 Дарницького району було виявлено прояви поведінки дитини ОСОБА_3 , які свідчать про те що дитина боїться батька та у останньої наявний страх перед ОСОБА_1 .

При аналізі малюнків, бесід із ученицею психологом були зафіксовані такі прояви поведінки, зануреність у себе, неуважність, тривожність, пов`язана з взаєминами з батьками, демонстрація страху перед появою батька, нездатність захисти себе та страх за маму (а.с. 14, т. 1).

ОСОБА_1 надано відповідь з школи І ступеня № 295 Дарницького районну в якій міститься інформація, що класний керівник намагалась поговорити з ОСОБА_2 , яка знаходиться за межами країни, однак позивач заблокувала телефонні дзвінки (а.с. 244, т. 1).

На виконання ухвали суду про витребування доказів у товариства з обмеженою відповідальністю «Європейський інститут залежності «Медичний центр «АДОМЕД» , надійшла інформація, що ОСОБА_1 звертався до вказаної установи із діагнозом "стан відміни алкоголю, неускладнений" та проходив відповідне лікування (а.с. 82-97, т. 2).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання дитини із матір'ю, суд першої інстанції виходив із того, що позивач та відповідач проживають окремо, у зв`язку із чим між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що мати дитини створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Зурахуванням висновку Служби у справах дітей, суд вважав, що проживання дитини з матір`ю відповідає її інтересам, а її виїзд за кордон є вимушеним.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК Українипередбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 141 СК Українимати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК Українимісце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що "рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зроблено висновок, що "при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів"

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: "питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства".

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно врахував, що проживання дитини з матір`ю відповідає її інтересам, а її виїзд за кордон є вимушеним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 разом із донькою проживають у місті Франкфурт на Майні (ФРН), у будинку, що позивач винаймає в оренду, який складається із 3 кімнат, кухні, ванної/туалета.

Позивачка ОСОБА_2 знаходячись за кордоном, працює за контрактом, має самостійний дохід для утримання та забезпечення дитини.

ОСОБА_4 з 11.04.2022 року відвідувала навчальний заклад TalentCAMPus, а з 06.10.2022 року навчається у школі ім. Георга Бюхнера , швидко засвоює матеріал та володіє німецькою мовою на рівні А1.2.

Дитина має медичне страхування у ФРН.

ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів наявності конкретних обставин, які були б підставою для зміни місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також неможливості визначення місця проживання дитини з матір`ю ОСОБА_2 .

Крім того, згідно з висновком спеціаліста за результатами психологічного дослідження № 16 від 31.03.2023, складеного психологом, головою Запорізької обласної громадської організації «Об`єднання психологів та психоаналітиків «Взаємодія» - ОСОБА_7 , під час проведення психологічного дослідження ОСОБА_5 , дитина демонструвала глибокий зв`язок та особисту прихильність до матері ОСОБА_2 . Встановлено, що ОСОБА_4 має ознаки пережитої психотравмуючої ситуації. Мати дитини ОСОБА_2 піклується про дитину, захищає її та створює умови для її всебічного розвитку та соціалізації. На відмінність від батька ОСОБА_1 , який своєю агресивною поведінкою нехтує інтересами дитини, її потребами, що проявляється байдужим відношенням до емоційних проявів дитини. Такі порушення чуйності та соціальної взаємодії можуть вказувати на розлад прив`язаності. На теперішній час у дитини існують побоювання щодо бажання батька забрати дитину до себе, що спричиняє тривожність та невпевненість дитини, формує відчуття безпорадності.

Матеріали справи також містять Висновок Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 21 липня2023 року № 101-6184/02, з якого вбачається, що питання щодо визначення місця проживання дитини було розглянуто на засідання комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, на якому були присутні ОСОБА_1 та представник матері ОСОБА_2 - адвокат Прядко Д.В. Батько повідомив комісії, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю, але тільки на території України.

З огляду на вказане вище у сукупності, суд першої інстанції, врахувавши інтереси малолітньої дитини, її вік та психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, проживання в безпченому середовищі, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю ОСОБА_2 , оскільки це відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Поряд із цим, апеляційний суд звертає увагу, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не позбавляє позивача батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків, спір між якими вирішено судом. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно вирішив питання щодо визначення місця проживання дитини за межами України, не можуть бути взяті до уваги. Самапо собі обставина проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання.

Проживання дитини за кордоном не є самостійною підставою для відмови у позові про визначення місця проживання такої дитини разом з одним з батьків в Україні, а факт повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасоване з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 263, 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар