Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3043/24 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 83 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Журавської Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №279/3043/24 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про зняття арешту за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шульги О.М., в м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Житомирської обласної прокуратури у якому просила зняти арешт з 53/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який накладений постановою про накладення арешту на майно, серія та номер: б/н, виданий 10.07.2007, видавник: Прокуратура Житомирської області, Старший слідчий: ОСОБА_3 , номер запису про обтяження 34987454. Позов мотивовано тим, що вироком від 05 липня 2010 року по справі № 1-6/2010 було засуджено ОСОБА_4 за ст. 191 ч.5, 28 ч.3, 358 ч.2, 28 ч.3, 358 ч.3 КК України, з призначенням покарання. Відповідно до ст. 74 ч.5, 49 КК України звільнено ОСОБА_4 від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності. ОСОБА_4 являється батьком позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 53/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . У встановленому законом порядку, вона прийняла спадщину. Звернувшись до органів нотаріату з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус повідомив про наявність арешту на спадкове майно, що перешкоджає у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Даний арешт був накладений прокуратурою Житомирської області, старшим слідчим Янчук Ю.В. в рамках відкритого кримінального провадження на підставі якого було ухвалено вирок Коростенського міськрайонного суду у справі № 1-6/2010. В рамках розгляду матеріалів кримінальної справи №1-6/2010 Коростенським міськрайонним судом питання щодо зняття з належної ОСОБА_4 частини будинку не вирішено. Наявність арешту порушує її право на спадкове майно тому, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 серпня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким зняти арешт на 53/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Конституція України у ст. 55 гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина, (ст.8 Конституції України). Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Причому за ст. 64 Конституції України, таке право не підлягає обмеженню. Важливою гарантією забезпечення права, є норма про те, що ніхто не може бути позбавлений права власності за майно, яке отримане. Статтями 328,1216,1217,1223,1233-1236 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах не заборонених законом. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змістом ст. 1216, 1258 ЦК України спадкування це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до пі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п.1 ст.ст.321 ЦК Українип право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наявність заборони, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, порушує права, як спадкоємця, в зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03.06.2016 року № 5 у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час розгляду справи не заявляв клопотань про залучення до участі у справі особи, на права та обов`язки якої може вплинути прийняте у даній справі рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.07.2010 року, ОСОБА_4 із застосуванням ст.69 КК України засуджено по ст.191 ч.5 КК України на 3 роки обмеження волі. Відповідно до ст. 74 ч.5, 49 КК України звільнено ОСОБА_4 від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності. Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» солідарно матеріальну шкоду, заподіяну злочином, в сумі 468 472, 90 грн.

У межах зазначеної кримінальної справи на майно ОСОБА_4 зокрема, 53/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 накладено арешт постановою старшого слідчого прокуратури Житомирської області Янчуком Ю.В. від 10.07.2007, номер обтяження 34987454, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.07.2010 року не вирішено питання щодо скасування зазначеного арешту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 та входить до першої черги спадкоємців за законом після смерті останнього.

Згідност.125 КПК України (в ред. 1960 року, який був чинний на момент прийняття рішення про накладення арешту) слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову.

Відповідно до ст. 126 КПК України (в ред. 1960 року), забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.

Частиною 1ст. 409 КПК України ( в ред.1960 року) визначено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

Відповідно до п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.

Постанова про накладення арешту на майно ухвалена слідчим прокуратури 10.07.2007 року, тобто до набрання чинності новим КПК України.

Отже, виходячи із п.9 розділу11 Перехідних положень КПК України 2012 року, постанова про арешт майна продовжує свою дію до цього часу.

Ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту по кримінальній справі №1-6/2010 повернуто.

В п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст.48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі №303/6418/19 зазначено, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц виснувано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі №761/23904/19 зауважив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна до Житомирської обласної прокуратури, як до відповідача.

Разом з тим, із зібраних матеріалів справи вбачається, що заявлені ОСОБА_1 вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в інтересах якого, як цивільного позивача накладено арешт на майно ОСОБА_4 та на користь якого вироком стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 солідарно матеріальну шкоду, заподіяну злочином, в сумі 468 472, 90 грн.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ст.51 ЦПК України).

Матеріали справи не містять будь - яких клопотань, поданих ОСОБА_1 до закінчення підготовчого провадження, про залучення до участі у справі інших осіб як співвідповідачів, або заміну неналежного відповідача на належного.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 258, 267, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді