Номер провадження: 22-ц/813/5714/24
Справа № 509/5395/22
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 травня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_2 про скасування судового наказу № 509/5395/22 від 11.01.2023 року про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2023 року суддею Овідіопольського районного суду Одеської області Гандзій Д.М. було видано судовий наказ за яким:

- стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для кожної дитини відповідного віку починаючи з 15.12.2022 року і до 31 липня 2032 року, потім з 01 серпня 2032 року у розмірі частини всіх його доходів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для кожної дитини відповідного віку до 21 вересня 2033 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - на користь держави судовий збір в розмірі 268,40 грн.

03.05.2024 року до суду надійшла заява від представника ОСОБА_2 , адвоката Мотальової Кравець В.Ю. про скасування зазначеного судового наказу, в якій боржник зазначив, що судом не взято до уваги, що після розірвання шлюбу спільні діти залишилися проживати з батьками спільно, як мати так і батько брали однакову участь у вихованні та утриманні спільних дітей, боржник брав активну участь у шкільному вихованні дітей. Крім того, зазначив, що на сьогодні не існує рішення суду про визначення місця проживання дітей.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 травня 2024 року судовий наказ Овідіопольського районного суду Одеської області № 509/5395/22 від 11.01.2023 року скасовано.

Роз`яснено стягувачу, що він може звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 травня 2024 року скасувати.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що постановлена з грубим порушенням норм процесуального права, без врахування дійсних обставин справ, які є важливими для прийняття справедливого рішення в цій справі.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи в судове засідання, призначене на 08.10.2024 року на 16:00 год. не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку не подавали.

ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів враховує, що предметом оскарження є ухвала суду першої інстанції та зважає на розумність строків розгляду справи, а також на те, що явка сторін та третіх осіб в судове засідання суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 та скасування судового наказу Овідіопольського районного суду Одеської області № 509/5395/22 від 11.01.2023 року.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 січня 2023 року суддею Овідіопольського районного суду Одеської області Гандзій Д.М. було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для кожної дитини відповідного віку починаючи з 15.12.2022 року і до 31 липня 2032 року, потім з 01 серпня 2032 року у розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для кожної дитини відповідного віку до 21 вересня 2033 року.

03.05.2024 року до суду надійшла заява від представника ОСОБА_2 , адвоката Мотальової Кравець В.Ю. про скасування судового наказу про стягнення аліментів, виданого 11 січня 2023 року суддею Овідіопольського районного суду Одеської області Гандзій Д.М.

В обґрунтування доводів заяви зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, чим позбавив його права на захист та належну підготовку матеріалів. Також суд не врахував, що після розірвання шлюбу спільні діти залишилися проживати з батьками спільно, як мати так і батько брали однакову участь у вихованні та утриманні спільних дітей. Також вказав, що місце проживання дітей за рішенням суду не було встановлено, атому як батько так і мати мали право звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу.

Колегія суддів виходить з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

За частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Статтею 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано:

- якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

- заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтями 183 та 184 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, сімейним та процесуальним законодавством визначено, що право вимоги про стягнення аліментів на підставі судового наказу належить тому з батьків або іншому законному її представнику, з яким вона проживає.

Згідно ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" судовий наказ є виконавчим документом.

Частиною третьою статті 167 ЦПК України встановлено, що судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Статтями 170, 171 ЦПК України визначено підстави для скасування судового наказу за заявою боржника та регламентовано порядок розгляду таких заяв.

Згідно з частиною першою статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Разом з цим, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (частина сьома статті 170 ЦПК України) або судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 Розділу V цього Кодексу (частина восьма статті 170 ЦПК України).

Отже, діючими нормами Цивільного процесуального законодавства, у випадку видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України (видача судового наказу за вимогами про стягнення аліментів), не передбачено можливості скасування судового наказу про стягнення аліментів. У випадку незгоди боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення, тощо) (ч. 7 ст. 170 ЦПК України).

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 186/1420/18.

Також боржник вправі звернутися до суду зі позовом відповідно до частини другої статті 197 СК України про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами.

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права стягувача у випадку незгоди із судовим наказом виданого відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України є звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Тобто, згідно вимог ЦПК України, судовий наказ про стягнення аліментів скасуванню не підлягає і набирає законної сили з моменту його винесення.

Проте, в порушення вимог процесуального законодавства, без належного обґрунтування, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 та скасування судового наказу Овідіопольського районного суду Одеської області № 509/5395/22 від 11.01.2023 року, при цьому суд не керувався жодними нормами, які таке скасування передбачають, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, який не узгоджується з нормами процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 ЦПК України, у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Враховуючи, що у боржника за судовим наказом про стягнення аліментів відсутнє право на звернення до суду із заявою про скасування зазначеного судового наказу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був повернути таку заяву ОСОБА_2 без розгляду, при цьому роз`яснити його право звернення із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, або звернення до суду з відповідним позовом про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення, тощо).

Відповідно до пункту 8 статті 129 Конституції України одним із фундаментальних принципів правосуддя є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплює частина третя статті 2 ЦПК України, яка встановлює, що одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

У частині першій статті 353 ЦПК України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

У переліку ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, відсутні будь-які з ухвал, які приймаються судом за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Аналізуючи наведені норми законодавства у їх сукупності, можна дійти висновку про те, що хоч чинними нормами ЦПК України не передбачено перегляд в апеляційному порядку ухвали суду про скасування судового наказу про стягнення аліментів, проте судом першої інстанції зазначену ухвалу постановлено з грубим порушення норм процесуального права, що неминуче призвело до порушення законних прав та інтересів стягувача, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , з метою поновлення свого порушеного права, була вимушена оскаржити дану ухвалу в апеляційному порядку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") право на доступ до суду не є абсолютним (рішення ЄСПЛ у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" ("Golder v. the United Kingdom"). Однак застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує "законну мету" і якщо відсутнє "пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою" (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства), § 57; Fayed v. the United Kingdom (Файєд проти Сполученого Королівства), § 65; Markovic and Others v. Italy (Марковіч та інші проти Італії) [ВП], § 99).

ЄСПЛ у своїй практиці також зазначає, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі Zubac v. Croatia ("Зубац проти Хорватії") від 05 квітня 2018 року).

Держава має забезпечити особі додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці законності оскаржуваної ухвали з встановлених процесуальним законодавством підстав, у тому числі на предмет процесуальних порушень, які спричиняють безумовне скасування судового рішення.

Подібні висновки міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 760/20599/15-ц (провадження № 14-207цс19).

З огляду на наведені норми національного законодавства, статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та основних засад (принципам) цивільного судочинства, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала може бути переглянута на загальних підставах у суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам процесуального закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскаржувана ухвала в розумінні ст. 379 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду, оскільки стосується скасування судового наказу про стягнення аліментів, який не може бути скасований в порядку ст. 170 ЦПК України.

Як вже зазначалось, у разі незгоди з розміром стягнутих аліментів або взагалі зі стягненням аліментів, боржник вправі, звернутися до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами або з відповідним позовом про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення, тощо).

Оскільки порушено процесуальний порядок перегляду судового наказу про стягнення аліментів, що призвело до постановлення незаконної ухвали, така оскаржувана ухвала не може залишатися в силі і підлягає скасуванню, а сама заява ОСОБА_2 поверненню без розгляду, як така, що не передбачена ЦПК України.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції із поверненням заявнику поданої заяви про скасування судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 травня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу № 509/5395/22 від 11.01.2023 року про стягнення аліментів - повернути заявнику без розгляду.

Постанова суду апеляцій ної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 16.10.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова