Справа №: 398/2052/24
провадження №: 2/398/1802/24
"03" грудня 2024 р. м. Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Подоляк Я.М.
за участі секретаря Буличової Н.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Олександрія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ковальова Тетяна Юріївна, до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,
17 квітня 2024 року представник позивача адвокат Ковальова Т.Ю. яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позов обґрунтовує тим, що 23.03.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Шлюб між позивачем та відповідачем на момент подання позову про поділ майна подружжя не розірвано. У період перебування у шлюбі за спільні кошти ними у 2010 році набуто майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Зважаючи на те, що право власності набуто під час перебування сторін у шлюбі квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивач з 22.03.2014 року зареєстрована у цій квартирі. З огляду на те, що сторони не домовились про порядок поділу цієї квартири позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири.
Рух справи у суді
17 квітня 2024 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи вказану позовну заяву передано судді Подоляк Я.М.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.04.2024 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків.
02 травня 2024 року недоліки позовної заяви представником позивача було усунуто.
29 травня 2024 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 19 липня 2024 року.
19 липня 2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 02.10.2024 року.
02 жовтня 2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю отримання додаткових доказів.
Позиція учасників справи в суді
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують.
Відповідач у судові засідання, призначені на 19.07.2024, 02.10.2024 та 03.12.2024 не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу місця його проживання, зареєстровану в установленому порядку. При цьому, поштові відправлення з судовими повістками повернулись на адресу суду з відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Враховуючи викладене, виклик відповідача в судове засідання на 03.12.2024 року також було здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади. Відповідач причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов він нього на адресу суду не надходив.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
03.12.2024 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви в повному обсязі з огляду на наступне.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , 23.03.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 , про що складено актовий запис №95.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В., зареєстрованого за реєстровим № 1258, ОСОБА_2 купив у ОСОБА_5 , яка діяла за себе та від імені ОСОБА_6 трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Право власності за ОСОБА_2 зареєстроване Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації 05.05.2010 року за реєстраційним номером р№9257/120 с.233.
Згідно з п. 12 вказаного договору він укладається за згодою дружини покупця ОСОБА_1 , посвідченої приватним нотаріусом міського нотаріального округу Стенюхіною І.В. 28.04.2010 року за р.№1256.
Відповідно до копії витягу з Державного реєстру правочинів від 28.04.2010 року №8489323, набувачем квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 28.04.2010, номер у реєстрі нотаріальних ді:1258.
29.08.2014 року на ім`я власника квартири ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт.
Відповідно до архівної довідки №896 від 02.10.2024 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за архівними даними КП «ОМБТІ» належало ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу №1258 Стенюхіною І.В. та зареєстрованого в КП «ОМБТІ» 05.05.2010 року, р№9257/120.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №397611241 від 03.10.2024 року, відомості про власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в реєстрі відсутні.
З копії паспорту позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 виданого 08.07.2014 року Олександрійським МВ УДМС України в Кіровоградській області, вбачається, що її місцем реєстрації з 22.03.2014 року є кв. АДРЕСА_3 .
Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.
Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.
Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до приписів ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбана сторонами під час шлюбу трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована 28.04.2010 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу.
Виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя суд вважає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає поділу між сторонами у справі в рівних частках - по 1/2 частини квартири. Підстави для відступу від рівності часток суд не вбачає.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Сімейного кодексу України).
У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року постанови №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-2565цс16 наведений висновок, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Зважаючи на те, що позивач вимоги про виділ/припинення права на частку у спільному сумісному майні не ставила, а також жоден з подружжя не вчинив дій передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України, суд визнає ідеальні частки позивача та відповідача в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками.
За змістом ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.12, ч.3 ст.13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Доказів того, що квартира яка є предметом поділу спільного сумісного майна подружжя придбана за особисті кошти будь-кого з подружжя, суду не надано.
З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.
У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 352, 354,355 ЦПК України; ст. ст. 3, 21, 36, 60, 70 СК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Ковальова Тетяна Юріївна, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 68,3 кв.м., у тому числі житловою площею 38,3 кв.м.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 68,3 кв.м., у тому числі житловою площею 38,3 кв.м.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 68,3 кв.м., у тому числі житловою площею 38,3 кв.м.
Судові витрати залишити по фактично понесеним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та(або) обов`язки, до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 09.12.2024 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Ковальова Тетяна Юріївна, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження: м. Олександрія Кіровоградської області, проспект Соборний,68, яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КР №50 від 08.08.2017 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Я.М. ПОДОЛЯК