Справа № 229/5285/24
Провадження № 2/229/1806/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 жовтня 2024 р. м. Дружківка, Донецької області

Дружківський міський суд в Донецькій області в складі:

головуючої судді: Медінцевої Н.М.,

при секретарі судового засідання: Чабановій О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання трудового договору,

ВСТАНОВИВ:

представника позивача - адвокат Шмуйлова І.М., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом, згідно якого просить розірвати трудовий договір, укладений між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач з 23.02.2021 року працює на посаді бухгалтера Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 . У вересні 2020 року позивач досягнула пенсійного віку, їй була призначена пенсія, однак незважаючи на це вона продовжила працювати ФОП ОСОБА_3 як працюючий пенсіонер. У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України та активними бойовими діями на території Бахмутської міської територіальної громади Донецької області позивач виїхала до міста Харків Харківської області. При зверненні до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області із проханням перерахувати розмір пенсії в зв`язку із тим, що із лютого 2022 року вона не працює, отримала відповідь, що без звільнення з останнього місця роботи це не можливо, звільнення можливе через Центр зайнятості. Центром зайнятості позивачу було роз`яснено, що вона не має можливості звільнитись в такий спосіб, оскільки є пенсіонеркою. З урахуванням того, що трудові відносини з відповідачем фактично припинені, в силу об`єктивних причин, позивач не має можливості виконувати трудові обов`язки. Оскільки зв`язки з ФОП ОСОБА_3 втрачені, в іншому порядку позивач не може захистити свої права на належний соціальний захист та збільшення пенсії, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, проте з невідомих суду причин до суду не з`явилася.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Дружківського міського суду в Донецькій області від 26 серпня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання трудового договору була прийнята до розгляду та відкрито провадження.

Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданої 24.07.1979 року на ім`я ОСОБА_4 , остання з 23.02.2021 року прийнята до ФОП ОСОБА_3 на посаду бухгалтера згідно Наказу №16 від 22.02.2021 року.

Указом Президента України від 24.02.2022 року 14264/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який послідуючими Указами Президента України неодноразово подовжувався та триває і на даний час. За наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Змін до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 23.04.2024 року № 120, Бахмутська міська територіальна громада Донецької області є тимчасово окупованою територією з 12.12.2023 року, а до цього часу була територією активних бойових дій.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 19.09.2022 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою перебування: АДРЕСА_2 .

По досягненню пенсійного віку ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком, разом з тим, до теперішнього часу остання не звільнена з посади бухгалтера у ФОП ОСОБА_3 .

Згідно листа Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості від 14.06.2024 позивачу повідомлено, що відповідно до нормативно-правових актів для отримання статусу безробітного, внутрішньо переміщенні особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії та у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, мають право припинити трудовий договір в односторонньому порядку подавши до центру зайнятості заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 36 або статей 38, 39 Кодексу законів про працю України. Отже, законодавством встановлено можливість звільнення особи через центр зайнятості виключно з метою отримання статусу безробітного. Статтею 43 Закону України «Про зайнятість населення» визначено що статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Щодо громадян, які одержують пенсію за віком, вони можуть отримувати в службі зайнятості інформаційно-консультаційні послуги, пов`язані з працевлаштуванням, переглядати вакансії, консультуватися з питань трудового законодавства. За таких умов, чинним законодавством про зайнятість не передбачено звільнення осіб, які отримують пенсію в односторонньому порядку через центр зайнятості.

Як зазначає представник позивача, ОСОБА_2 не мала можливості звільнитися з роботі у встановленому порядку у зв`язку із початком бойових дій на території Бахмутської міської територіальної громади. На теперішній час зв`язки з ФОП ОСОБА_3 втрачені, трудові відносини з відповідачем фактично припинені, в силу об`єктивних причин, позивач не має можливості виконувати трудові обов`язки, а існування трудового договору порушує її право на належний соціальний захист та збільшення пенсії, єдиною можливістю припинити трудовий договір є рішення суду.

Відповідно до вимог частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, положеннями частин першої та другої статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно статті 2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно частини першої статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або Уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини 4 статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КЗпП України.

Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку.

При цьому частиною першою статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.

Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.

Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору.

Спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів.

У законодавстві України про працю встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст.36 та інших статтях КЗпП України й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи: припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку); розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3, 7 ст. 36, ст. 45 КЗпП України та ін.).

Отже, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін.

Стаття 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Так, у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).

За будь-яких умов припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору).

Законом України від 21.04.2022року №2220-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану», що набрав чинності 07.05.2022 року, передбачено спрощену процедуру набуття статусу безробітного, зокрема для осіб які перебувають на тимчасово окупованій території, які перебувають на території, на якій ведуться бойові дії, для внутрішньо переміщених осіб. На виконання вказаного Закону розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про зайнятість населення» доповнено п.5.2. Відповідно вказаного пункту для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору за формою, визначеною центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про що повідомляються роботодавець (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними), територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та територіальний орган Пенсійного фонду України.

Частину 4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» доповнено абзацем 2, згідно якого «Внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору». Після абзацу другого доповнити п`ятьма новими абзацами такого змісту: «Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви. Центр зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи у день припинення трудового договору повідомляє про це: роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними); територіальний орган Пенсійного фонду України; територіальний орган Державної податкової служби».

Оскільки ФОП ОСОБА_3 , у якої працювала позивач, зареєстрована на території, де ведуться бойові дії, позивач є пенсіонеркою і, відповідно, через центр зайнятості не може припинити трудові відносини в односторонньому порядку, також відсутня можливість подати поштовим відправленням заяву про припинення трудових відносин за адресою реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , беручи до уваги, що відсутність запису в трудовій книжці про звільнення та відсутність наказу про звільнення перешкоджає позивачу здійснити перерахунок пенсії, як непрацюючій пенсіонерці, за таких обставин суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 280-284, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання трудового договору - задовольнити.

Розірвати трудовий договір між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та Фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3 , на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з дня звернення до суду, тобто з 06 серпня 2024 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.М. Медінцева