Справа № 752/9614/24
Провадження №: 2/752/4915/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючої судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес»

до ОСОБА_1

про стягнення суми страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва через систему «Електронний Суд» надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (далі - позивач), адреса: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 72 до ОСОБА_1 (далі - відповідач), адреса: АДРЕСА_1 , в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 19 996,40 грн.

В обгрунтування позову позивач послався на те, що 25 лютого 2022 року о 17 годині 00 хвилин відповідач, керуючи транспортним засобом марки TOYOTA CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по вулиці В. Касіяна, 1 у місті Києві (територія ГБК «Теремки»), не переконався, що це буде безпечним, не звернувся за допомогою до третіх осіб та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб MERCEDES-BENZ CITAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Після дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) відповідач самовільно залишив місце пригоди.

В подальшому, відповідач повернувся на місце ДТП та разом з потерпілим склав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року у справі № 752/10396/22 відповідача визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На момент ДТП транспортний засіб марки TOYOTA CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_1 був застрахований в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі полісу № ЕР-206450125 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Після звернення ОСОБА_2 до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування, позивачем здійснено виплату у розмірі 30 761,85 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 листопада 2023 року у справі № 752/11400/23 стягнуто на користь позивача з відповідача в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 30 761,85 грн, інфляційні втрати в розмірі 994,91 грн, 3% річних від суми заборгованості в розмірі 429,82 грн та судовий збір у розмірі 2 147,20 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року у справі № 752/19880/23 з позивача на користь ОСОБА_2 стягнуто страхове відшкодування у розмірі 28 557,64 грн та судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року у справі № 752/19880/23 зміно та стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 19 996,40 грн та суму судового збору у розмірі 751,52 грн.

На виконання вказаних вище судових рішень позивачем складено страховий акт № ГО-15490-1.1/К89 від 01 квітня 2024 року та здійснено доплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 19 996,40 грн.

В подальшому, а саме, 04 квітня 2024 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію № Го-15490-1.1/КВ9 за вих. № 24/04/02-01 від 02 квітня 2024 року про відшкодування завданих збитків в розмірі 19 996,40 грн.

Зважаючи, що відповідачем у добровільному порядку наявна сума відшкодування в порядку регресу погашена не була, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України.

Копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 06 травня 2024 року направлена на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 , яка отримана відповідачем 15 травня 2024 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.

У відповідності до частини четвертої статті 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року у справі № 752/11400/23 встановлено «22.10.2021 року між ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та ОСОБА_1 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-206450125, яким було забезпечено транспортний засіб «TOYOTA CAMRY» д.н.з. НОМЕР_1 . Термін дії Полісу з 23.10.2021 р. по 22.10.2022 рік (а.с. 31).

Як вбачається зі змісту постанови від 21.09.2022 року в адміністративній справі №752/10396/22, 25.02.2022 року о 17 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «TOYOTA CAMRY» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по вул. В.Касіяна, 1 у м. Києві (територія ГБК «Теремки»), не переконався, що це буде безпечним, не звернувся за допомогою до третіх осіб та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб ТЗ «MERCEDES BENZ CITAN», д.н.з. НОМЕР_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. ОСОБА_1 , діючи з необережності порушив вимоги п. 10.9 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

25.02.2022 року потерпілий ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування (а.с. 8).

Листом № 22/06/30-05 від 30.06.2022 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» повідомило ОСОБА_2 , що враховуючи невиконання потерпілим покладеного Законом обов`язку, що унеможливлює встановлення страховиком факту дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання, страховиком прийняте рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (а.с. 29).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року у справі № 752/10396/22, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП; провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 32).

Водій ОСОБА_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив місце ДТП, що підтверджується додатковими поясненнями відповідача від 16.05.2022 року.

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «MERCEDES BENZ CITAN», д.н.з. НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 25).

На підставі Звіту № 78-D/10/10 від 12.05.2022 року про визначення вартості матеріального збитку ПАТ «СК «Юнівес» було визначено суму завданих збитків автомобілю «MERCEDES BENZ CITAN», д.н.з. НОМЕР_2 та розмір страхового відшкодування та складено страховий акт № ГО-15490-1/КВ9 від 03.11.2022. 07.11.2022 здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 30761,85 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.11.2022 № 1084 (а.с. 9-19, 28, 37).».

Також, вказаним заочним рішенням суду від 27 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 30761,85 грн, інфляційні втрати в розмірі 994,91 грн, 3% річних від суми заборгованості в розмірі 429,82 грн, судовий збір у розмірі 2147,20 грн, що разом складає належну до стягнення суму у розмірі 34 333 (тридцять чотири тисячі триста тридцять три) гривні 78 копійок.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року у справі № 752/19880/23 стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 28557,64 грн., судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Водночас, постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 26 березня 2024 року у справі № 752/19880/23 рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року змінити в частині розміру стягнутих сум, зменшивши суму страхового відшкодування до 19 996,40 грн., а суму судового збору до 751,52 грн. В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2023 року залишено без змін.

На виконання вказаних вище судових рішень позивачем складено страховий акт № ГО-15490-1.1/К89 від 01 квітня 2024 року та здійснено доплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 19 996,40 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції в національній валюті від 02 квітня 2024 року № 2191.

В подальшому, позивачем на адресу відповідача направлено претензію № ГО-15490-1.1/КВ9 за вих. № 24/04/02-01 від 02 квітня 2024 року про відшкодування завданих збитків в розмірі 19 996,40 грн, яка залишена останнім без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Наведене свідчить, що нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Тобто, регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто, є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з абзацом «в» п.п.38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Наведене в сукупності свідчить, що законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених страховиком на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода виплачена страховиком.

Як вже було зазначено, що на виконання судових рішень у справі № 752/19880/23 позивачем складено страховий акт № ГО-15490-1.1/К89 від 01 квітня 2024 року та здійснено доплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 19 996,40 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції в національній валюті від 02 квітня 2024 року № 2191.

Наведене в сукупності дозволяє суду дійти висновку, що позивачем доведено факт сплати на користь потерпілої особи - ОСОБА_2 страхового відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася з вини відповідача та яка мала місце 25 лютого 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 19 996,40 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь «гонорару успіху» у розмірі 15 000,00 грн, суд виходить з такого.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу.

Так, судом встановлено, що 03 жовтня 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (клієнт) та адвокатом Салівон Віталієм Івановичем (адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги (далі - Договір), предметом якого є надання адвокатом правничої допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором.

Відповідно до пункту 4.1 Договору види та обсяг правничої допомоги за Договором, а також розмір, порядок та строки виплати гонорару визначаються сторонами у Додатковій угоді до Договору.

Додатковою угодою № 24/04/22-1 від 22 квітня 2024 року сторони погодили, що гонорар успіху адвоката за надані послуги правничої допомоги да даною додатковою угодою є фіксованим та складає 15 000,00 грн. Форма розрахунку - безготівкова. Гонорар успіху, визначений в пункті 3 даної додаткової угоди, сплачується клієнтом адвокату після ухвалення судового рішення за результатами розгляду позовної заяви, поданої на виконання пунктів 1 та 2 даної додаткової угоди, протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дня підписання сторонами Акту приймання - передачі послуг.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд, дослідивши докази, надані заявником на підтвердження понесених судових витрат, доходить висновку, що «гонорар успіху» не був необхідним у зв`язку з розглядом даної справи в суді.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відшкодування «гонорару успіху», який сплачує позивач на користь адвоката в межах їх домовленості за умовами договору.

При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, керуючись частиною першою статті 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого ним судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» суму страхового відшкодування у розмірі 19 996,40 грн (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість гривень 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Митрофанова