ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/509/24 Справа № 645/61/22 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Руденко В.В.), -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив суд стягнути з відповідачки суму боргу за Кредитним договором «538541-А» від 17 квітня 2019 року в розмірі 11490,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитним договором (за тілом кредиту), 3990,00 грн. - нараховані проценти та 2500,00 грн. штраф.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року матеріали цивільної справи № 645/61/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором направлені за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Лозівського міськрайонного суду Харківської області (а.с. 83 84).

Відповідно до розпорядження Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької, Харківської областей)» « 16/0/9-22 від 06.04.2022 року та відповідно до ч. 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Лозівського міськрайонного суду Харківської області на Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 17 квітня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС ЛОУН» укладено електронний Кредитний договір «538541-А».

Кредитний договір було укладено на підставі Правил та Примірного кредитного договору надання коштів в кредит ТОВ «СС ЛОУН», затверджених наказом ТОВ «СС ЛОУН» № 0412-1 від 04 грудня 2018 року, які розміщені на веб-сайті ТОВ «СС ЛОУН» і де будь-яка особа, яка бажає отримати кредит, має можливість з цими та іншими документами ознайомитися перед укладенням Кредитного договору.

Згідно з п.2.1 договору, загальний розмір наданого кредиту відповідачці становив 5000,00 грн. на строк 30 календарних днів (п.1.2 договору), а плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,33% в день (п.2.2 договору).

У відповідності до п. 5.7 договору реальна річна процентна ставка за кредитом становить 485,45%, обчислення якої здійснено на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку. Сторони виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому Договорі.

Позивач - ТОВ «СС ЛОУН» свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредит у 5000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника.

Відповідно до п. 6.6.2 програма лояльності за даним договором діє до дня строку користування кредитом, вказаному у пп.1.2 договору включно. У випадку продовження строку користування кредитом - нараховується стандартна процентна ставка, вказана у пп. 2.2. договору. Якщо позичальник не повернув суму кредиту після спливу останнього дня строку користування кредитом за акційним кредитом, то він сплачує проценти за весь період користування кредитом у розмірі, вказаному у пп.2.2 договору від суми кредиту, що не сплачена позичальником в строк користування кредитом. В перший день прострочення за акційним кредитом, за період з 17 квітня 2019 року по 17 травня 2019 року проценти нараховуються як різниця між процентною ставкою у розмірі 1,33% в день та процентною ставкою акційної пропозиції 0,665%.

Відповідачка у встановлений термін (17 травня 2019 року) свої зобов`язання перед позивачем щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом не виконала та не укладала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за Кредитним договором.

Згідно до п. 8.3 договору, у разі прострочення строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2 цього договору, протягом більше ніж як 30 календарних днів поспіль, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 50 відсотків від суми кредиту, отриманого за цим договором.

Відповідно до п. 8.4 вказаного договору, кредитодавець має право нарахувати штраф, визначений п. 8.3, починаючи з тридцять першого календарного дня, що слідує за останнім днем строку користування кредитом.

Станом на дату подання позову відповідачка зобов`язання не виконала та має заборгованість за кредитом в розмірі 11490 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за кредитним договором (за тілом кредиту), 3990 грн. - нараховані проценти та 2500 грн. штраф.

Як вбачається з Витягу з реєстру прав грошових вимог від 30.07.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» 30.07.2019 року відступило на користь ТОВ «ФІНФОРС» право вимоги за Кредитним договором № «538541-А» від 17.04.2019 року на загальну суму 11490,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» заборгованість за кредитним договором № 538541-А від 17 квітня 2019 року у сумі 11490 грн., що складається з: тіла кредиту 5000,00 грн. проценти 3990,00 грн., штраф - 2500,00 грн., а також 2270 грн. судових витрат по сплаті судового збору, а всього 13760,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачка ОСОБА_1 подала до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, обґрунтовуючи це тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи, оскільки справа розглядалась у спрощеному провадженні без виклику учасників справи, а вона не отримувала жодного процесуального документу суду, щоб мати можливість подати у встановлений строк відзив на позов. Про наявне судове рішення дізналась із сервісу «Дія» 17 липня 2023 року, а 14 серпня 2023 року отримала копію рішення суду.

Крім того апелянт заперечує факт, що між нею та ТОВ «СС ЛОУН» було укладено договір про споживчій кредит № 538541-А від 17 квітня 2019 року та грошових коштів у сумі 5000,00 грн. вона не отримувала.

Разом з цим зазначає, що правонаступник ТОВ «СС ЛОУН», яким у цій справі є позивач, її, як боржника, не повідомляв про зміну кредитора, а зі змісту рішення суду не встановлюється інформація про наявність порядку передання права вимоги, що зумовлює право позивача на пред`явлення позову.

Суд першої інстанції не з`ясував обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, а доказів, що новий кредитор виконав умови договору про відступлення прав вимоги, позивач не надавав.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року справу витребувано у суду першої інстанції, яка надійшла до суду 06 жовтня 2023 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року поновлено апелянту строк на оскарження рішення, відкрито провадження у даній справі, зупинено дію рішення суду першої інстанції та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Позивач - ТОВ «ФІНФОРС» відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору про споживчий кредит № 538541-А від 17.04.2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн.

Згідно п.п.2.2. Договору, плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,33 % в день.

Згідно п.п.1.2 Договору, строк , на який надається кредит - 30 календарних днів.

П.п.1.6 Договору, терміни у даному Договору вживаються у значенні, як вони визначені у цьому Договорі та в Правилах надання споживчих кредитів ТОВ «СС ЛОУН».

Кредитний договір було укладено в електронній формі на підставі Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та Примірного кредитного договору надання коштів в кредит ТОВ «СС ЛОУН». Відповідачкою ОСОБА_1 було заповнено електронну анкету та заявку на отримання займу.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, свідоцтв про реєстрацію фінансової установи, розпорядження № 1127 від 13.04.2017 року ТОВ «СС ЛОУН» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій.

Згідно договору факторингу № від 30.07.2019 року , укладеного між ТОВ «ФІНФОРС» (Фактор) та ТОВ «СС ЛОУН» (Клієнт) , та додатків до договору факторингу № 1 - 6, останній відступив Позивачу права грошової вимоги за Кредитним договором. Відповідно до положень Договору факторингу: Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за яким настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суми основного зобов`язання, проценти, комісію, неустойку та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Акти є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до реєстру прав грошових вимог до Договору факторингу № від 30 липня 2019 року, Клієнт відступає Факторові права грошових вимог до Боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором 538541-А від 17.04.2019 року в сумі 11490,00 грн.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, свідоцтв про реєстрацію фінансової установи, розпорядження № 4666 від 28.12.2017 року ТОВ « ФІНФОРС» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 17.04.2019 року № 538541-А, сума заборгованості за кредитним договором станом на 29.12.2021 року становить : тіло кредиту 5000,00 грн., проценти 3990,00 грн., штраф 2500,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідачка заперечує той факт, що між нею та ТОВ «СС ЛОУН» було укладено договір про споживчий кредит № 538541-А від 17.04.2019 року, відповідно до якого вона нібито отримала грошові кошти в сумі 5000,00 грн., є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 5) частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (із змінами) передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною 4 статті 11 вказаного вище Закону передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Частиною 7 статті 11 вказаного вище Закону передбачено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Як вбачається із частини 12 статті 11 вказаного вище Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Частиною 1 статті 12 вказаного вище Закону передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 2 статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «СС ЛОУН» опубліковані на офіційному сайті Банку в розумінні статей 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

ОСОБА_1 на сайті оформила анкету-заявку для отримання грошових коштів на платіжну картку. Банком прийнято позитивне рішення про надання Кредиту.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору про споживчий кредит № 538541-А від 17.04.2019 року, який оформлений сторонами в електронній формі.

Відповідно до укладеного між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 кредитного договору, позичальник отримала займ на карту клієнта в розмірі 5000,00 грн.

Як вбачається із частини 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно п.п. 2.2 Договору, плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,33 %. Згідно п.п 5.4, п.п. 5.6 Договору у випадку несплати кредиту , процентів та інших платежів, якщо такі матимуть місце, в останній день строку користування кредитом (включно), Кредитодавець продовжує нараховування процентів на суму несплаченого кредиту протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем Строку користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються щодня. В п.п. 8.3 Договору зазначено, що в разі прострочення строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2 цього Договору, протягом більше як 30 календарних днів поспіль, Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 50 % від суми кредиту, отриманого за цим Договором.

Із наданої позивачем довідки щодо заборгованості вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором станом на 29.12.2021 року становить: тіло кредиту 5000 грн., проценти 3990 грн., штраф 2500 грн.

Дніпровський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 11490,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відсутня інформація про наявність порядку передання права вимоги і жодного повідомлення про заміну кредитора відповідачкою не отримувалось, є безпідставними, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 30.07.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (Фактор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» уклали Договір факторингу, відповідно до якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за яким настав до третіх осіб. Перелік боржників, підстави виникнення грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог на інші дані зазначені в Реєстрі прав грошових вимог, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору (а.с. 65 -73).

Як вбачається із Реєстру прав грошових вимог до Договору факторингу № від 30 липня 2019 року, Клієнт відступає Факторові Права грошових вимог до боржника ОСОБА_1 : номер цивільної угоди 538541-А від 17.04.2019 року; розмір фінансового активу 11490,00 грн., у тому числі сума основного зобов`язання 5000,00 грн., у т.ч. проценти 3990,00 грн., штраф 2500,00 грн. (а.с. 74).

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді О.Д.Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи