РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі головуючого судді Чішман Л.М.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу цивільну справу за позовомпредставника ОСОБА_1 - адвоката Плахтій Олени Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Кредит-Капітал», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис №2591, вчинений 13.01.2021 13.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ « ФК «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 11235, 00 грн. таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог вказано, що встановивши 10.06.2024 на свій мобільний телефон мобільний додаток «Дія», позивач випадково дізналася про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження №65086146, у якому вона є боржником. Спірний виконаний напис нотаріуса позивач вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість, зазначена нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірною, виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, кредитний договір №2870544 від 22.09.2019 нотаріально не посвідчувався, а тому за таким кредитним договором було заборонено вчиняти виконавчий напис.

Ухвалою суду від 17.07.2024 задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Зупинено стягнення за виконавчим провадженням №65086146, відкритим 13.04.2021 старшим державним виконавцем Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Паламарчук Т.Я. на підставі виконавчого напису №2591, вчиненого 13.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. (а.с. 31-32).

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28.08.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 44).

Відповідачі та третя особа про розгляд справи повідомлялися належним чином, однак не скористались своїм правом подачі відзиву та письмових пояснень щодо позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

13.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В.вчинено виконавчий напис №2591 про стягнення з позивача, який є боржником за кредитним договором №2870544 від 22.09.2019, укладеним між ТОВ «Мілоан», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги №46-МЛ від 31.01.2020 є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ОСОБА_1 , заборгованості в розмірі 11235, 00 грн, що утворилася за період з 31.01.2020 по 01.12.2020 (а.с. 13).

На підставі вказаного спірного виконавчого напису старшим державним виконавцем Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Паламарчук Т.Я. винесено постанову від 13.04.2021 про відкриття виконавчого провадження №65086146 (а.с. 14).

Постановою цього ж державного виконавця від 14.06.2024 в рамках виконавчого провадження №65086146 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 (а.с. 15-16).

Доказів отримання позивачем від стягувача вимог про сплату боргу, інформації про заміну кредитора в результаті відступлення прав вимоги, відповідачем суду не надано, як і не надано будь-яких доказів, що спростовували б обставини, якими обґрунтована позовна заява.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Крім того, частиною 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18: «з урахуванням того, що виконавчий напис за реєстровим номером №4180 визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача 442 426,24 грн. відсутня, суд касаційної інстанції погоджується з правильним висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову у цій справі».

Вчинення виконавчого напису є одним з видів захисту порушеного права та відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія.

У постанові від 13.10.2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не бере, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

В матеріалах справи відсутні докази про повідомлення ОСОБА_1 про наявність заборгованості за кредитним договором №2870544 від 22.09.2019, вимоги її погашення із зазначенням відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22.12.2012 р. (в редакції від 07.04.2017 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, зокрема, що для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Окрім того пункт 5.1. вказаного Порядку передбачає, що виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа, що встановлює заборгованість.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172.

В редакції вказаного переліку від 29.11.2001 року передбачалась можливість стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами. Нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису мають бути подані: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Звернення стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, не на підставі нотаріально посвідчених договорів, не передбачалось.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року №295/20084/14 визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема, п.2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Спірний виконавчий напис вчинено 13.01.2021.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, а тому для одержання виконавчого напису згідно даної редакції подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Із наявних у матеріалах справи документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи така була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису, повідомлення позивача про відступлення права вимоги за кредитним договором.

З наведеного можна зробити висновок про те, що виконавчий напис було вчинено без додержання вимог п. 2.3 Порядку, оскільки відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до суду не надано доказів, які б підтверджували надіслання позивачу письмової вимоги про усунення порушень, у зв`язку з чим згідно зазначеного пункту Порядку повідомлення не можна вважати надісланим.

Таким чином, до суду не надано доказів того, що нотаріусом було належним чином перевірено отримання позивачем письмової вимоги відповідача про повернення заборгованості у не менш ніж тридцятиденний строк, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що нотаріус без достатніх підстав та у порушення вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, № 296/5, вчинив спірний виконавчий напис.

Крім того, згідно з позицією, викладеною Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З матеріалів справи слідує, що виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору №2870544 від 22.09.2019 (зворот а.с. 10- а.с. 12), який нотаріально не посвідчений, позивач стверджує, що заборгованість за таким кредитним договором не є безспірною.

Відповідачем не спростовано того факту, що ОСОБА_1 направлялося повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, а також повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором від ТОВ «Мілоан» до відповідача.

Всупереч положенням ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, відповідач не надав докази, які б спростували доводи позовної заяви.

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що відповідачем не надано доказів, які підтверджують, що позивачу направлялося повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, сума заборгованості не є безспірною, а відтак суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виконавчий напис визнається судом таким, що не підлягає виконанню.

Щодо розподілу судовий витрат.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500, 00 грн.

До матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги №б/н24 від 10.06.2024, ордер на надання правничої (правової) допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг, рахунок «б/н від 03.07.2024 на оплату правничої допомоги, квитанцію про сплату позивачем судових витрат у вигляді правничої правової допомоги в розмірі 2500, 00 грн (а.с. 17-21).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2500, 00 грн є обґрунтованим та доведеним позивачем, цей розмір відповідає критеріям розумної необхідності та реальності таких витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1816, 80 грн (1211, 20 грн за позовну заяву та 605, 60 грн за заяву про забезпечення позову) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 610, 1054 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2591, вчинений 13.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 11235, 00 грн за кредитним договором №2870544 від 22.09.2019.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на користь держави судовий збір в сумі 1816, 80 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2500, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса:АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал», місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, кв. 28, .

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, адреса: м. Київ, вул. Рейтарська, 6-3 А, каб. 2-7.

Повний текст рішення виготовлено 11 жовтня 2024 року.

Суддя Л.М. Чішман