печерський районний суд міста києва
Пр. № 2-4997/24
12 вересня 2024 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Соколова О.М.
при секретарі судових засідань - Проскурні А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, інфляційні втрати, пеню та 3 % річних, -
У жовтні 2023 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, інфляційні втрати, пеню та 3 % річних.
Свої вимоги позивач мотивувало тим, що 11 вересня 2020 року в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Renault» днз НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та транспортного засобу «LEXUS» днз НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.
На підставі заяви про виплату страхового відшкодування, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування на користь ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» в розмірі 48 897,00 грн.
Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, порушення ним обов`язків встановлених Законом № 1961-ІV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, позивач вказує, що ним отримано право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування та з урахуванням інфляційних втрат, пені та трьох відсотків річних.
Посилаючись на викладене, представник позивача просив про задоволення позову.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2023 року позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, інфляційні втрати, пеню та 3 % річних, передано за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін відкрито провадження та призначено судове засідання та роз`яснено відповідачу право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, разом з тим, в матеріалах справи містить заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позов підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.
Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Матеріалами справи встановлено, що 11 вересня 2020 року в м.Києві сталася ДТП за участю транспортного засобу «Renault» днз НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та транспортного засобу «LEXUS» днз НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду , лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Renault» днз НОМЕР_1 станом на дату настання ДТП була забезпечена в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-200787637.
Відповідно до умов Договору добровільного страхування ТДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи у розмірі 56 829 грн. 89 коп.
Відповідно до ст. 27 Закону № 1961-IV та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки.
07 жовтня 2020 року позивач отримав заяву на виплату страхового відшкодування від ТДВ «СК «ВІДІ - СТРАХУВАННЯ».
Відповідно до Рахунку № ЕЛюС - 0019969 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «LEXUS» днз НОМЕР_2 з ПДВ, склала 56 073 грн. 89 коп.
На підставі заяви на виплату страхового відшкодування, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТДВ "СК "ВІДІ-СТРАХУВАННЯ" (за вирахуванням суми франшизи 2.500 грн. 00 коп.) в розмірі 48 897 гри. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 19.10.2020 р.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.
Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншім об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-200787637, а саме в розділі "Особливі умови використання забезпеченого ТЗ" зазначено, що транспортний засіб не використовується як таксі/маршрутне таксі.
Відповідно до відповіді ТОВ "Уклон Україна" від 16.05.2023 року, транспортний засіб «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 використовується партнером з 13.07.2018 року, останнє виконане замовлення 11.11.2020 року.
Отже, станом на момент ДТП транспортний засіб «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 використовувався як таксі.
Відповідно до п. 7.1. ст. 7 Закону № 1961-IV Розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону.
Відповідно до п. 38-1.1. ст. 38-1 Закону № 1961-IV у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Враховуючи винність Відповідача у настанні ДТП, порушення обов`язків, встановлених Законом № 1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 48 897,00 грн. / 50% = 24 448,50 грн.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Враховуючи, п. 38-1.1. ст. 38-1 Закону № 1961-IV позивач має право стягнення з відповідача компенсацію 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 48 897,00 грн. / 50% = 24 448,50 грн., а тому, суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 24 448,50 грн. - підлягає задоволенню.
Відповідно до матеріалів справи, 017 квітня 2021 року та 16 вересня 2021 року відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів та гарантійний лист до неї, однак станом на дату подання позовної заяви на банківський рахунок позивача кошти не надходили.
Згідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку, інфляційні втрати становлять у розмірі 3 353,31 грн; пеня у розмірі 4 177,01 грн. та 3% річних у розмірі 733,46 грн.
Вказаний розрахунок, відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі учасники справи мають право користуватися правничою допомого статтею 15 ЦПК України. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, враховуючи відсутність клопотань про зменшення витрат на правову допомогу від відповідача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. правової допомоги.
підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2684,00 грн.
На підставі наведеного, керуючись: ст. ст. 3, 6, 22, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 8, 25 Закону України «Про страхування», ст. ст. 979, 990, 1166, 1188 ЦК України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, інфляційні втрати, пеню та 3 % річних - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» грошові кошти у розмірі 32 712 грн. 28 коп., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 24 448 грн. 50 коп; інфляційні витрати в розмірі 3 353 грн. 31 коп.; пеню в розмірі 4 177,01 грн.; 3 % річних у розмірі 733 грн. 46 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 684 грн. 00 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - невідомо.
Повний текст судового рішення складено 12 вересня 2024року.
Суддя О.М.Соколов