ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/1880/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року в складі судді Єфіменко Н.В. у справі № 953/12101/23 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова, про стягнення грошових коштів, утриманих без достатньої правової підстави, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова, про стягнення грошових коштів, утриманих без достатньої правової підстави.

Позовна заява мотивована тим, що постановою інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 31 грудня 2019 року ЕК № 1923347 його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн за нібито проїзд на червоний сигнал світлофора.

Не погоджуючись з вказаною постановою, у лютому 2020 року він звернувся до суду з позовом про її скасування.

У квітні 2020 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 61882958 з примусового виконання вказаної постанови та стягнення з нього штрафу на користь держави в розмірі 850,00 грн. 13 травня 2020 року в межах вказаного виконавчого провадження з нього стягнуто 1104,00 грн, з яких 850,00 грн штрафу, 85,00 грн виконавчого збору та 169,00 грн витрат виконавчого провадження.

У подальшому рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 січня 2022 року задоволено його адміністративний позов та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення від 31 грудня 2019 року і закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з цим 19 червня 2023 року та 04 жовтня 2023 року він звернувся до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції з вимогою надати подання до органів казначейства щодо повернення сплачених за виконавчим провадженням коштів, однак йому надано відповідь, що сплачена ним сума 1104,00 грн до бюджету спрямована не була. У листопаді 2023 року він звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про повернення коштів з бюджету, однак йому відмовлено, оскільки на момент сплати та розподілу коштів була чинною постанова про застосування адміністративного штрафу та відкрито виконавче провадження.

Оскільки сплачені ним у виконавчому провадженні кошти йому не повернуті, вважав, що наявні підстави для стягнення їх згідно вимог статті 1212 ЦК України як набутих безпідставно.

Крім того, вказав, що змушений був звертатися до адвоката за послугами з правничої допомоги. 08 грудня 2023 року ним укладено договір з адвокатом Поліщуком О.Л. про надання правової допомоги. Розмір гонорару адвоката визначено у розмірі 2560,00 грн за дві години роботи щодо складання позовної заяви. Гонорар адвокату сплачено 08 грудня 2023 року.

Просив:

стягнути з Держави України в особі Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на його користь утриману без достатньої правової підстави грошову суму виконавчого збору в розмірі 85,00 грн та утримувану без достатньої правової підстави грошову суму витрат виконавчого провадження в розмірі 169,00 грн;

стягнути з Держави України в особі Департаменту патрульної поліції, від імені якого в даних правовідносинах виступає його підрозділ Управління патрульної поліції в Харківській області на його користь утриману без достатньої правової підстави грошову суму адміністративного штрафу в розмірі 850,00 грн;

стягнути з відповідачів на його користь сплачений при поданні цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 1073,60 грн та сплачений ним гонорар адвокату за надання ним правової допомоги з підготування складання та виготовлення позовної заяви від 08 грудня 2023 року у розмірі 2560,00 грн, а загалом 3633,60 грн.

Також позивачем на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху надано позовну заяву у новій редакції з уточненими позовними вимогами. У заяві про усунення недоліків зазначив, що ним понесені судові витрати на оплату послуг адвоката з підготовки та подання заяви про усунення недоліків та позовної заяви у новій редакції у розмірі 2560,00 грн, які також просив покласти на відповідачів.

23 січня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до суду відзив на позовну заяву. Відзив мотивовано тим, що він не є суб`єктом, який набув або зберіг стягнуті з позивача гроші, оскільки вони негайно були перераховані на відповідні бюджетні рахунки. Належним відповідачем є держава в особі Державної казначейської служби України.

31 січня 2024 року від третьої особи Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова надійшла заява із запереченнями проти позову. Вказав, що позивач до органів казначейства із заявою про повернення коштів з бюджету не звертався. Орган казначейства є лише органом виконання окремих категорій судових рішень. Судові витрати мають бути покладені на сторону, внаслідок неправомірних дій якої виник спір.

05 лютого 2024 року від Департаменту патрульної поліції через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі. Вказав, що штрафи за порушення у сфері безпеки дорожнього руху зараховуються до загального фонду Держбюджету, та Департамент не має відношення до їх використання. У нього відсутня інформація про перерахування у 2020 році коштів від виконавчої служби, сплачених ОСОБА_1 як штраф. Для позивача передбачений позасудовий порядок повернення коштів. Вимоги про стягнення з нього судового збору та витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають як похідні від основної вимоги.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року, в якому ухвалою суду від 27 березня 2024 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова, про стягнення грошових коштів, утримуваних без достатньої правової підстави, - задоволено частково; стягнуто з бюджету м. Харкова на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 850,00 грн; стягнуто з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 826,59 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн, в іншій частині відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що безпідставно набуті грошові кошти в сумі 850,00 грн, сплачені позивачем як штраф за постановою про адміністративне правопорушення, яку в подальшому скасовано рішенням суду, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджету м. Харкова, розпорядником якого у спірних правовідносинах є Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області. Постанови виконавця про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження не оскаржувались та не скасовані, а тому і стягнуті на їх підставі суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не можуть вважатися безпідставно набутими. Судовий збір пропорційно задоволеним вимогам та витрати на правничу допомогу у сумі 1000,00 грн співмірні складності справи і виконаній роботі, підлягають стягненню з відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

Не погоджуючись з рішенням суду 20 березня 2024 року Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині стягнення з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в сумі 826,59 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн, ухвалити нове судове рішення, яким у цій частині вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір витрат на правничу допомогу більш ніж у два рази перевищує ціну позову. Позов підписано особисто ОСОБА_1 , а не адвокатом, що ставить під сумнів виконання роботи зі складання позовної заяви. Спір є незначної складності, судова практика є сталою, застосування великої кількості законів та підзаконних актів не потребувалось, матеріали справи не містять великої кількості документів, провадження у справі спрощене, у судовому засіданні адвокат участі не брав. Заявлений позивачем розмір судових витрат не співмірний з ціною позову та складністю справи. Фактично позовні вимоги до Департаменту задоволені не були, однак суд дійшов помилкового висновку про стягнення з нього судових витрат. Компенсація витрат на правову допомогу і судового збору має здійснюватися з Державного бюджету, а не за рахунок Департаменту. Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції не має статусу юридичної особи, рахунків в органах Казначейства, а є структурним підрозділом Департаменту, тобто не має можливості виконати рішення у справі в частині судових витрат. Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та Департамент патрульної поліції є різними суб`єктами владних повноважень, тому вимоги до кожного з них мають бути окремими.

Учасники справи письмових відзивів на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції не надали.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргуДепартаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, предметом спору за позовом ОСОБА_1 є сума коштів у розмірі 1104,00 грн, з яких 850,00 грн - адміністративний штраф, 85,00 грн виконавчий збір та 169,00 грн витрати виконавчого провадження. Вказані суми сплачені ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з виконання постанови про накладення адміністративного стягнення від 31 грудня 2019 року.

14 травня 2020 року державний виконавцем було сформовано розпорядження щодо розподілу зазначеної вище суми коштів, а саме: 169,00 грн були перераховані на рахунок UA1158030, отримувач УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова; 85,00 грн були перераховані на рахунок UA0020003, отримувач УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова; 850,00 грн були перераховані на рахунок UA0020001, отримувач УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова.

Бюджетний рахунок за надходженнями НОМЕР_1 відкритий на ім`я Головного управління Казначейства у Харківській області за кодом класифікації доходів бюджету - 21081300 «Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режим)», кошти, які надходять на рахунок, щоденно перераховуються у регламентований час до загального фонду Державного бюджету.

У подальшому рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 січня 2022 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення від 31 грудня 2019 року і закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим, позивач вимагав повернення сплачених ним у виконавчому провадженні коштів як безпідставно отриманих.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року, в якому ухвалою суду від 27 березня 2024 року виправлено описку, стягнуто з бюджету м. Харкова на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 850,00 грн, в іншій частині вимог відмовлено. У цій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується. Департамент патрульної поліції оскаржує його лише в частині стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 08 грудня 2023 року (а.с. 6).

Крім того, ОСОБА_1 укладено з адвокатом Поліщуком О.Л. договір № 01-08/12-23 про надання правової допомоги.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що за домовленістю сторін вартість послуг виконавця за цим договором буде визначатися наступним чином: за одну витрачену годину роботи виконавця клієнт зобов`язаний сплатити 1280,00 грн (а.с. 18).

З калькуляції-рахунку та акту приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 08 грудня 2023 року вбачається, що адвокатом надано наступні послуги: ознайомлення з первісним матеріалом (документами), аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, аналіз нормативного матеріалу та безпосереднє підготування, складення та виготовлення в Київський районний суд м. Харкова позовної заяви до Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного МУ МЮ, УПП в Харківській області ДПП, третя особа: Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова про стягнення грошових коштів, утримуваних без достатньої правової підстави протягом 2 годин вартістю 2560,00 грн (а.с. 19, 20).

Оплата ОСОБА_1 послуг адвокату Поліщуку О.Л. у розмірі 2560,00 грн підтверджується платіжною інструкцією від 08 грудня 2023 року на вказану суму (а.с. 21).

Також, з калькуляції-рахунку та акту приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 28 грудня 2023 року вбачається, що адвокатом надано наступні послуги: ознайомлення з ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Єфіменко Н.В. від 15 грудня 2023 року по справі № 953/12101/23 та її аналіз протягом 0,5 години, підготування, складення та виготовлення в Київський районний суд м. Харкова заяви про усунення недоліків по справі № 953/12101/23 протягом години та виготовлення позовної заяви у новій редакції протягом години, всього витрачено 2 години, загальна вартість послуг 2560,00 (а.с. 32-33).

Оплата ОСОБА_1 послуг адвокату Поліщуку О.Л. у розмірі 2560,00 грн підтверджується платіжною інструкцією від 28 грудня 2023 року на вказану суму (а.с. 34).

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22, постанови Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 369/10907/22, провадження № 61-16010св23, від 01 травня 2024 року у справі № 557/174/23, провадження № 61-15995св23)).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

З урахуванням складності та категорії справи, ціни позову, обсягу доказів, слід дійти висновку, що надання правової допомоги з аналізу матеріалів, консультації та складання позовної заяви не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу.

Витрати на правову допомогу, пов`язану з залишенням позовної заяви без руху та необхідністю її викладення у новій редакції, викликані недоліками позовної заяви, тож покладення їх на сторону відповідача є несправедливим.

Сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2560,00 грн більш ніж удвічі перевищує ціну позову та не є співмірною з нею.

На підставі викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтованим та співмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг є розмір витрат на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

Судовий збір в сумі 826,59 грн також правильно розрахований судом пропорційно задоволеним позовним вимогам (850,00*1073,60/1104,00) відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України.

Разом з тим, погоджуючись з розміром судових витрат, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про покладення цих витрат на Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, виходячи з наступного.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина 1 статті 170 ЦК України).

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).

Сплачений позивачем штраф в сумі 850,00 грн зараховано до Державного бюджету України без відповідної правової підстави, бо постанову про накладення штрафу скасовано рішенням суду. Отже, позивач має право на повернення сплачених на підставі вказаної постанови 850,00 грн. Цьому праву кореспондує обов`язок відповідача вчинити дії, спрямовані на повернення коштів. Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Таким чином, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина 1 статті 167 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 5 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 (пункт 8.17) і № 922/1830/19 (пункт 7.2), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55)).

Тобто під час провадження у справі стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 5 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 (пункт 8.18) і № 922/1830/19 (пункт 7.3), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 38)).

Отже, те, що позивач вказав відповідачем у справі, яка фактично стосується стягнення з Державного бюджету України коштів, що утримуються там без достатньої правової підстави, певний орган державної влади Департамент патрульної поліції, від імені якого виступає Управління патрульної поліції в Харківській області, не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. Інакше кажучи, у кондикційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів. Останні він реалізував тоді, коли виніс постанову про застосування штрафу та забезпечив стягнення останнього до бюджету.

З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету.

Відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21, провадження № 12-36гс22.

У спірних правовідносинах таким органом є Національна поліція України, яка контролює справляння надходжень бюджету за кодами бюджетної класифікації 21081100, 21081300, згідно додатку до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету».

Отже, оскільки відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, то понесені судові витрати також підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Вказаний підхід до стягнення судових витрат за рахунок коштів Державного бюджету України відповідає усталеній практиці Верховного Суду, сформованій, зокрема, у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21) від 11 травня 2022 року у справі № 201/4534/20 (провадження № 61-7077св21), від 11 серпня 2022 року у справі № 703/468/21 (провадження № 61-3251св22), від 29 травня 2023 року у справі № 336/5109/19 (провадження № 61-3051св23), від 22 червня 2023 року у справі № 913/567/19 (913/725/21).

При цьому, необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення.

Отже, резолютивні частини рішень у зазначених спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, а спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.

Таким чином, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм процесуального права в частині вирішення питання про відшкодування судового збору та витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції шляхом викладення її в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 826,59 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн».

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а резолютивна частина рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - зміні.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

У зв`язку з тим, що рішення суду по суті позовних вимог не оскаржувалось та не змінювалось, та з урахуванням того, що у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір, підстав для розподілу судових витрат за перегляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року змінити, виклавши пункт третій у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 826 (вісімсот двадцять шість) грн 59 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн».

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова