Провадження № 2/369/675/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про передачу справи за підсудністю)

30.09.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі судового засідання Бреус К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/10754/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у листопаді 2022 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 04 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання у цивільній справі.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 06 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 21 вересня 2023 року клопотання ОСОБА_4 було задоволено та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 у цивільній справі № 369/10754/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів ОСОБА_4 .

17 жовтня 2023 року ОСОБА_4 в якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу від 19 грудня 2019 року, реєстраційний номер 2768 з дати його укладення та застосування наслідків недійсності попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу від 19 грудня 2019 року, реєстраційний номер 2768 в рамках розгляду цивільної справи № 369/10754/22.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 25 грудня 2023 року вказану позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 постановлено вважати неподаною та повернути ОСОБА_4 .

Постановою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Андрєєва Микити Андрійовича задоволено частково. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 грудня 2023 року скасовано та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

10 травня 2024 року після розгляду апеляційної скарги з Київського апеляційного суду надійшла справа за вище зазначеним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 травня 2024 року, головуючого суддю по справі визначено суддю Фінагеєву І.О.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2024 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено до судового розгляду.

30 вересня 2024 року представником позивачів адвокатом Андрєєвим М.А. до суду подано клопотання про передачу цивільної справи № 369/10754/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за підсудністю до Господарського суду Київської області, у зв`язку з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 у справі № 911/2308/23.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому справу слід передати за підсудністю.

Встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 14 лютого 2024 року відкрито провадження у справі №911/2308/23 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно положень пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21.10.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства. Відповідно до статті 7 Кодексу спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина 2 вказаної статті).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 607/6254/15-ц викладено правовий висновок про те, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Згідно правового висновку, викладеного у вищенаведеній постанові, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті). Законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. Не можна погодитися з висновками про закриття провадження у справі, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення.

Таким чином, спір у цій справі між сторонами виник з правовідносин, що відповідають ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

До аналогічних висновків дійшов Київський апеляційний суд м. Києва у справі № 369/13065/19 скасовуючи рішення першої інстанції та передаючи справу на розгляд до господарського суду.

На підставі вказаного, враховуючи те, що в провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_3 про неплатоспроможність суд приходить до висновку, що справу № 369/10282/23 слід передати до Господарського суду Київської області.

Керуючись ст. ст. 353-355 ЦПК України, п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу № 369/10754/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, - передати на розгляд до Господарського суду Київської області (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 16/108), де перебуває справа № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_3 про неплатоспроможність.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Суддя Інна ФІНАГЕЄВА