Справа №751/3549/23
Провадження №2/751/351/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Шульга В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання недійсною додаткову угоду, скасування нарахування кредитної заборгованості, визнання незаконними дії, скасування погашення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просить: визнати недійсною Додаткову угоду від 18.08.2008 року до Кредитного договору № CNGLG6 від 25.02.2008 року, укладену між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»; скасувати нарахування кредитної заборгованості, відсотків, комісій, штрафів, пені та інших нарахувань, виконаних Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» відповідно до умов Додаткової угоди від 18.08.2008 року до Кредитного договору № CNGLG6 від 25.02.2008 року, укладену між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»; визнати незаконними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо погашення заборгованості ОСОБА_1 станом на 18.08.2008 року в сумі 40527,89 грн за Кредитним договором від 25 лютого 2008 року №CNGLG6, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»; скасувати погашення заборгованості ОСОБА_1 станом на 18.08.2008 року в сумі 40527,89 грн за Кредитним договором від 25 лютого 2008 року № CNGLG6, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Позовні вимоги мотивує тим, що в лютому 2008 йому були потрібні грошові кошти в національній валюті гривні на споживчі цілі. Він звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині - AT КБ «ПриватБанк»), який запропонував йому кредит у розмірі 40132,00 грн зі сплатою процентів у розмірі 1,25 на місяць або 15% (відповідно п. 6.4 Кредитного договору 1,25 х 12 = 15) на рік.

25.02.2008 між ВАТ КБ «ПриватБанк» (нині AT КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № CNGLG6 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного договору від 25.02.2008 банк зобов`язався 25.02.2008 надати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40132,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використати та на рахунок № НОМЕР_1 щомісячними рівними частинами в сумі 534,64 грн повернути кредит в сумі 40132,00 грн і сплатити нараховані Банком відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00% на рік. Кредит надавався строком погашення не пізніше 25.02.2028 на споживчі цілі. Нараховувати відсотки за користування кредитом та розподіляти сплачені Позичальником на рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в національній валюті гривні зобов`язався Банк.

На підставі Кредитного договору він отримав в касі Чернігівській філії Банку грошові кошти в національній валюті у розмірі 40132,00 грн.

Пояснює, що свої зобов`язання він виконував належним чином та 18.03.2008, 18.04.2008, 19.05.2008, 19.06.2008, 17.07.2008 сплачував Банку грошові кошти на рахунок № НОМЕР_1 щомісячними платежами в сумі 534,64 грн. Відповідач нараховував відсотки за користування кредитом та розподіляв сплачені ним грошові кошти.

На початку липня 2008 року Банк постійно телефонував йому до дому та викликав до філії «Чернігівське регіональне управління» ЗАТ КБ «ПриватБанку» МФО 353586 (діяльність філії «Чернігівське регіональне управління» ЗАТ КБ «ПриватБанку» як відокремленого підрозділу припинено 22.12.2020), в якій він обслуговувався та укладав вищезазначений договір. 14.07.2008 працівник Банку в усній формі повідомив йому, що Банк не може надавати кредит з відсотковою ставкою у розмірі 15% на рік та що він зобов`язаний повернути отриманий кредит або Банк збільшить розмір відсоткової ставки до 25,08% на рік. Він повідомив, що не може повернути витрачений ним на поліпшення власної квартири кредит та обслуговувати його з відсотковою ставкою у розмірі 25,08% на рік. Тоді працівник Банку запропонував йому звернутися до керівника бізнесу «Іпотечне кредитування» з заявою про укладення додаткової угоди, яку створив і надрукував Банк та надав йому для заповнення.

14.07.2008 він заповнив наданий йому бланк Заяви з пропозицією укладення додаткової угоди до Кредитного договору від 25.02.2008 про зміну валюти кредиту та конвертацію залишку заборгованості у валюту долари США за курсом процесингу на дату її укладення без визначення розміру заборгованості та її складу на дату укладення додаткової угоди, підписав цей бланк Заяви та залишив його працівнику Банку. 17.07.2008 він сплатив Банку чергові грошові кошти щомісячним платежем в сумі 534,64 грн.

25.07.2008 Відповідач в односторонньому порядку збільшив розмір відсоткової ставки з 15% на рік до 25,04% на рік без наявності визначених в п. 2.3.1 Кредитного договору підстав збільшення та у порушення визначеного в п. 2.3.1 Кредитного договору й визначеного в ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» порядку збільшення відсоткової ставки без надсилання йому письмового повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

18.08.2008 він прийшов до філії «Чернігівське регіональне управління» Банку для сплати чергового щомісячного платежу, але працівник Банку надав йому власну пропозицію Банку під назвою «Додаткова угода до Кредитного договору №CNGLG6 від 25.02.2008» та наполягав на її укладенні.

18.08.2008 між Банком та ОСОБА_1 була укладена пропозиція Відповідача під назвою «Додаткова угода до Кредитного договору №CNGLG6 від 25.02.2008» (далі - Додаткова угода), якою Кредитний договір від 25.02.2008 повністю був викладений в новій редакції, якій відповідають правовідносини сторін у послузі надання споживачу грошових коштів в зовсім іншій по суті незамінній іноземній валюті доларах США, їх повернення споживачем та сплаті споживачем процентів за користування незамінними грошовими коштами доларами США.

18.08.2008 між Банком та ОСОБА_1 був укладений правочин Банку Додаткова угода, відповідно до розділу 8 «Особливі умови» якої Банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 на строк з 18 серпня 2008 року по 25 лютого 2028 року включно у вигляді не поновлюваної лінії (далі - «Кредит») у розмірі 8762,79 доларів США на придбання нерухомості, а позичальник зобов`язався повернути кредит на рахунок № НОМЕР_2 зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць або 14,04% на рік (із розрахунку 1,17 х 12) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів.

18.08.2008 між Банком та ним була укладена на одному аркуші з Розділом 8 «Особливі умови» Додаткова угода до Договору про іпотечний кредит №CNGLG6 від 25.02.2008 року, який між ним та Банком не укладався взагалі. Відповідно до цієї Додаткової угоди з Розділом 8 кредит Банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 на строк з 18 серпня 2008 року по 25 лютого 2028 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 8762,79 доларів США на придбання нерухомості, а позичальник зобов`язався повернути кредит на рахунок № НОМЕР_2 зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць або 14,04% на рік (із розрахунку 1,17 х 12) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів.

В п. 8.1 обох Додаткових угод від 18.08.2008 визначено, що «Станом на 18.08.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит №CNGLG6 від 25.02.2008 складає 40527,89 грн, що еквівалентно 8762,79 доларів США», тобто в пункті 8.1 обох Додаткових угод Банк визначив залишок його заборгованості станом на 18.08.2008 за Договором, якого він з Банком не укладав ніколи.

18.08.2008 року Відповідач наполягав на визначенні розміру залишку заборгованості за Кредитним договором в сумі 40527,89 грн в Заяві від 14 липня 2008 року про укладення додаткової угоди до кредитного договору про зміну валюти залишку кредиту з національної валюти гривні на долар США, який був розрахований Банком станом на 18.08.2008 року.

18.08.2008 року Банк надав йому для підпису заповнений бланк заяви №2 про продаж іноземної валюти, відповідно до якої він доручав ПриватБанку перерахувати грошові кошти в доларах США для продажу з рахунку № НОМЕР_3 МФО 324935 на невідомий рахунок класу №2900 МФО 305299, продати 8762,79 доларів США за українські гривні та грошові кошти з продажу доларів США в сумі 40527,89 грн перерахувати на транзитний рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу «перерахування коштів за Кредитним договором №CNGLG6 від 25.02.2008 року».

Позивач стверджує, що він був упевнений в добросовісності Відповідача та після 18.08.2008 року він купував грошові кошти в доларах США в натурі зі сплатою маржі, які потім сплачував Банку.

У період з 18.08.2008 до 31.03.2009 ним було сплачено Банку на рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 5502,90 доларів США (5691,43 - 174,61 - 13,92 = 5502,90) згідно виписки Відповідача по рахунку №3293, з яких Відповідач спрямував 915,38 доларів США на погашення Додаткової угоди до Кредитного договору згідно наданого ним суду розрахунку.

У період з 01.04.2009 до 24.10.2014 ним було сплачено Банку на рахунок № НОМЕР_4 грошові кошти в сумі 53420,70 доларів США згідно виписки Відповідача по рахунку № НОМЕР_4 , з яких Відповідач спрямував 8887,60 доларів США на погашення Додаткової угоди до Кредитного договору згідно наданого ним суду розрахунку.

Стверджує, що він не розумів природу Додаткової угоди та не міг її розуміти, оскільки в Додатковій угоді прямо визначено, що Відповідач надає йому грошові кошти в доларах США та при підписанні ним 18.08.2008 наданого Відповідачем бланку Заяви про продаж іноземної валюти він був введений працівником Банку в оману щодо перерахування наданих йому доларів США для продажу, щодо продажі доларів США та погашення кредиту в національній валюті гривні. Тобто 18.08.2008 Відповідач скористався його необізнаністю в специфіці банківської діяльності з метою введення його в оману, умисно використав своє переважне становище.

Ухвалою судді від 02.10.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 66-67).

24.10.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить в задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 75-80), з тих підстав, що позивачем у даній справі не надано доказів про порушення його прав та інтересів з боку відповідача, а відсутність таких порушень не породжує для нього права на захист в обраний спосіб та з вказаних у позові підстав.

06.11.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 142-150), де зокрема вказує, що ним зазначено в чому конкретно полягає неправомірність дій Банку та яким нормам законодавства не відповідає Додаткова угода та Заява про продаж іноземної валюти.

Сторони в судове засідання не викликалися. Розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами.

13.10.2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та в загальному порядку (а.с. 71-74).

Суд, вивчивши клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, приходить до наступного висновку.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Так, спрощене провадження, як з викликом, так і без виклику сторін спрямоване на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження без виклику сторін не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги.

Відтак, сторони не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, надавати суду свої докази на спростування взаємних вимог та заперечень у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України.

Усі наявні у сторін докази безперешкодно можуть бути надані ними суду в межах розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмовому провадженні).

В ухвалі Великої Палати Верховного суду від 14.05.2019 у справі №522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18), зазначено, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги предмет, підстави та характер спірних правовідносин, склад учасників справи, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку про залишення клопотання без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 25.02.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CNGLG6, за яким банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 25.02.2008 року по 25.02.2028 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 40132 грн. на споживчі цілі, шляхом перерахування відповідно до п.1.2, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,00 від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 25 по 25 число кожного місяця (а.с. 35-37).

14.07.2008 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про зміну валюти кредиту по договору про іпотечний кредит №CNGLG6, залишок заборгованості 40527,89 грн. конвертувати у валюту долари США по курсу процессінга на дату укладення додаткової угоди до договору.

18.08.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №CNGLG6 від 25.02.2008 року, якою валюту зобов`язання було змінено з гривні на долар США (а.с. 41-44, 45).

Також, 25.02.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CNGLG6, за яким банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 25.02.2008 року по 25.02.2028 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 201168,00 грн. на придбання квартири, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 121-128).

14.07.2008 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про зміну валюти кредиту по договору про іпотечний кредит №CNGLG6 та просив залишок заборгованості за договором в сумі 203212,38 грн. конвертувати у валюту долари США по курсу процессінга на дату укладення додаткової угоди до договору.

Відповідно до заяви №1 про продаж іноземної валюти від 18.08.2008 року, ОСОБА_1 доручив ПриватБанку продати (USD 840) за українські гривні. Сума продажу в (USD) складала 43937,81 дол. США. Договірний (мінімальний) курс продажу (USD/UAH) сторони визначили в розмірі 4.625. Грошові кошти з продажу іноземної валюти в сумі 203212,38 грн., згідно вказаної заяви, були перераховані на транзитний рахунок № НОМЕР_1 (п.2.4 кредитного договору) з призначенням платежу «перерахування коштів за кредитним договором №CNGLG6 від 25.02.2008р.».

18.08.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору №CNGLG6 від 25.02.2008 року (а.с.129-134, 135).

Відповідно до п.8.1 додаткової угоди банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок № НОМЕР_2 на строк з 18.08.2008 року по 25.02.2028 року включно, у вигляді строкового кредиту (далі - кредит) у розмірі 43937,81 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості, за сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного договору. У вказаному пункті договору сторони також погодили, що «Станом на 18.08.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит №CNGLG6 від 25.02.2008р. складає 203212,38 грн., що еквівалентно 43937,81 доларів США» (а.с. 135).

Відповідно до статей 526, 530, 610 ЦК України, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до несправедливих відносяться положення договорів, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно приписів статті 230 ЦК України правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.І ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказах. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, які містяться в матеріалах справи підтверджується, що при укладанні 18 серпня 2008 року додаткової угоди до кредитного договору №CNGLG6 від 25 лютого 2008 року волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та додатковій угоді; правочин вчинено у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; позичальнику було фактично надано кредит, зобов`язання по поверненню якого зі сплатою відсотків він виконував тривалий час до жовтня 2014 року.

У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, на які посилається позивач у даній справі, вже були предметом розгляду та доказування у справі №751/10627/16-ц за позовом AT КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до AT КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання додаткової угоди недійсною. Рішення у вказаній справі набрало законної сили (а.с. 81-95, 96-109).

Позивачем у даній справі не надано доказів про порушення його прав та інтересів з боку відповідача AT КБ «ПриватБанк», а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко