КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/1827/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Падалко Ольги Юріївни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2024 року в складі судді Мицик Ю. С.,

встановив:

20.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Посилалась на ті підстави, що 17.10.2009 між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 21.05.2015.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 .

Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки виникли різні погляди на сімейне життя та обов`язки. В сім`ї відбувались сварки, які поступово призвели до того, що вони з відповідачем стали чужими людьми, можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між ними припинилися з вересня 2017 року. Спільне господарство не ведеться. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. На примирення він не згоден і тому просить суд не вживати заходів щодо примирення подружжя.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2024 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 жовтня 2009 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3057.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 211, 20 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року в резолютивній частині рішення цього суду від 27 березня 2024 року виправлено описку.

24.05.2024 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2024 року і направити справу для розгляду до суду першої інстанції для перегляду заочного рішення.

Посилається на ті підстави, що фактично дане рішення є заочним, оскільки було прийнято у її відсутність. У рішенні зазначено, що про дату, час та місце проведення розгляду справи її було повідомлено належним чином шляхом направлення судової кореспонденції. Дані конверти повернулися до суду із відміткою : "Адресат відсутній з вказаною адресою".

Враховуючи те, що на даний момент вона проживає разом з донькою за кордоном, вона фізично не могла отримувати зазначені листи, зокрема позов та судову повістку. Виходячи з цього, їй не було відомо про існування судової справи та судових засідань відповідно. Вона не була присутня під час розгляду справи, не була повідомлена про її розгляд.

Зазначила, що суд формально поставився до розгляду питання про розірвання шлюбу, не з`ясував фактичні взаємини між сторонами, які були спрямовані на збереження шлюбу, а також допустив процесуальні порушення під час розгляду справи.

За її переконування , вона з чоловіком можуть зберегти сім`ю.

05.08.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Присяжнюк А. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Зазначила, що подружні відносини між сторонами припинилися з вересня 2017 року, сторони проживають окремо. Відповідач настільки психологічно скрізь "дістав" позивача, що він вимушений був вже як два роки заблокувати їй доступ до всіх сторінок у соціальних мережах позивача. Оскільки у сторін є донька 2010 року народження, позивач вимушений підтримувати зв`язок з відповідачем виключно по питанням дитини. Подаючи позовну заяву про розірвання шлюбу позивач відразу повідомив, що на примирення не згоден і просив суд не вживати заходи щодо примирення подружжя.

Вважає, що судом першої інстанції чітко дотримано вимоги процесуального законодавства, повідомлено відповідача належним чином та не допущено жодних порушень. Доказів проживання відповідача за кордоном на момент направлення судом першої інстанції документів не надано. В апеляційній скарзі відповідач також зазначає свою українську адресу.

Наголошує, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З 2017 року позивач категорично не сприймає відповідача як подружжя, тому про яке саме "збереження шлюбу" йдеться, він не розуміє. Відповідач категорично заперечує проти будь-якого примирення та не бажає зберігати подружні відносини з відповідачем, які втрачені з 2017 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Падалко О. Ю. апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Присяжнюк А. В. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3057.

Сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що Спільне життя з відповідачем не склалось, вони з відповідачем стали чужими людьми, можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між ними припинилися з вересня 2017 року. Спільне господарство не ведеться. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. На примирення він не згоден і тому просить суд не вживати заходів щодо примирення подружжя.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 36, 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Доводи відповідача про можливість збереження шлюбу є необґрунтованими.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, який категорично наполягав на розірванні шлюбу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. 24, 56 СК України.

Підстав для надання сторонами строк на примирення за умов категоричного заперечення позивача проти цього, суд апеляційної інстанції також не вбачає.

Підлягають відхиленню також доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п. 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідача було повідомлено про день, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог цивільно-процесуального законодавства України ( а. с. 14, 21, 25 ).

Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи заочне рішення у справі суд першої інстанції не ухвалював, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Падалко Ольги Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.10.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук