Справа №462/5603/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

14 жовтня 2024 року Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Старовецька С.І.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 01 липня 2023 року, за усною угодою позики, при якій був присутній свідок ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 передав позичальнику ОСОБА_2 (відповідачу) в борг 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень), на три місяці, тобто до 01 жовтня 2024 року, шляхом банківського переказу. Починаючи з 01 жовтня 2023 року позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання.

Позивач неодноразово йшов на зустріч відповідачу і домовлявся з ним про реструктуризацію боргу, а саме про повернення боргу частинами, однак до теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. У зв`язку з цим просить позов задовольнити та стягнути з відповідача вказану суму боргу.

Ухвалою суду від 05 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просить такий задовольнити; проти постановлення по справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач не з`явився у судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності з постановленням заочного рішення, проти чого представник позивача не заперечує.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 , за усною угодою позики, при якій був присутній свідок ОСОБА_3 , передав позичальнику ОСОБА_2 (відповідачу) в борг 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень), на три місяці, тобто до 01 жовтня 2024 року, шляхом банківського переказу зі своєї власної карти ІНФОРМАЦІЯ_1 на банківську карту AT КредіАгрікольБанк № НОМЕР_1 , фактичним власником якої є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується банківськими квитанціями від 01/07/2023 року № P24A2D6069 сума 5000 грн, № P24AD5684 сума 5001 грн, № P24AD1140 сума 29999 грн.

Починаючи з 01 жовтня 2023 року позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу, однак відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання.

Позивач зазначає, що неодноразово йшов назустріч відповідачу і домовлявся з ним про реструктуризацію боргу, а саме про повернення боргу частинами, зокрема:

06.11.2023 року складена усна домовленість про повернення боргу частинами по 10000 грн у місяць, що підтверджується перепискою в месенджері Вайбер;

09.01.2024 року між позивачем і відповідачем було складено письмову угоду (розписку) про повернення боргу частинами по 5000 грн на місяць;

05.06.2024 року позивачем було направлено відповідачу рекомендований цінний лист з описом вкладення, який містив претензію про повернення боргу у термін 7 календарних днів, однак відповідач претензію проігнорував і борг не повернув.

Встановлено, що до теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, незалежно від суми.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як передбачено ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Також, відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику, зокрема, грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 625, 1050 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно у відповідача наявна заборгованість перед позивачем.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 41800 грн (сорок одна тисяча вісімсот гривень)

Три проценти річних простроченої суми становить 1200 грн. (тисяча двісті гривень).

Дані обставини справи стверджуються матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності.

Відповідач в суд не з`явився та не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1211,2 гривень.

Керуючись ст.ст. 81, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 41800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних з простроченої суми у розмірі 1200 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,2 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.Р.Волоско