Житомирський апеляційний суд
Справа №935/3375/23 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.

за участю секретаря судового засідання Журавської Д.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №935/3375/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. в м. Коростишів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість:

- за кредитним договором №936984498 в розмірі 87 399,00 грн., з яких: - 21 999,80 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 65 399,20 грн сума заборгованості по відсоткам;

- за кредитним договором №333931964/708771 в розмірі 14 345,00 грн., з яких: - 3 800,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 10 545,00 грн сума заборгованості по відсоткам;

- за кредитним договором №/446850 в розмірі 11 955,00 грн., з яких: - 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8 955,00 грн сума заборгованості по відсоткам;

- за кредитним договором №01968-07/2021 в розмірі 18 000,00 грн., з яких: - 4 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 13 500,00 грн сума заборгованості по відсоткам, а всього просило стягнути заборгованість за договорами у розмірі 131 699,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 29.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №936984498. Вказує, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №936984498 від 29.04.2021. Зазначає, що 31.12.2020 додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Стверджує, що відповідно до реєстру боржників №149 від 31.08.2021 до договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №936984498. Вказує, що 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Стверджує, що відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 87 399,00 грн., з яких: - 21 999,80 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 65 399,20 грн сума заборгованості за відсотками.

Також зазначає, що 20 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» укладено кредитний договір №333931964/708771. Вказує, що 19.04.2022 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Є, у відповідності до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Стверджує, що відповідно до реєстру боржників від 19.04.2022 до договору факторингу №19042022-Є від 19.04.2022 ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14 345,00 грн., з яких: - 3800 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 10 545,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Крім того вказує, що 14 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Гоуфінгоу» укладено кредитний договір №/446850. Зазначає, що 19.04.2022 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Г, у відповідності до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Стверджує, що відповідно до реєстру боржників від 19.04.2022 до договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022 ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 955,00 грн., з яких: - 3000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8 955,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Окрім того зазначає, що 06 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» укладено кредитний договір №01968-07/2021. Вказує, що 18.01.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №18012022, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Стверджує, що відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №18012022 від 18.01.2022 ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18 000,00 грн., з яких: - 4 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 13 500,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Стверджує, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином вказує, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитними договорами №936984498 в розмірі 87 399,00 грн., №333931964/708771 в сумі 14 345,00 грн., №/446850 в розмірі 11 955,00 грн та №01968-07/2021 в сумі 18 000 грн., а всього 131 699,00 грн. Враховуючи вищевикладене просило позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2024 року позовні вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 29 квітня 2021 року №936984498 в розмірі 87 399 грн.; за договором про надання фінансового кредиту від 20 липня 2021 року №333931964/708771 в розмірі 13 345 грн.; за договором про надання фінансового кредиту від 14 липня 2021 року №/446850 в розмірі 11 955 грн., за договором про надання фінансового кредиту від 06 липня 2021 року №01968-07/2021 у розмірі 18 000 грн., що у загальному розмірі становить 131 699 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, зокрема первинних документів на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитними договорами. Зазначає, що позивачем не надано суду договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», не надано акту приймання-передачі документів з кредитним договором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», не надано документального підтвердження наявності заборгованості відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та не надано жодного бухгалтерського документу на підтвердження сплати ТОВ «Таліон Плюс» грошових коштів в оплату за відступлення права вимоги за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відтак вважає, що позивачем не доведено перехід до нього права вимоги за кредитним договором №936984498 від 29.04.2021. Також вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами перехід права вимоги за кредитними договорами №333931964/708771, №/446850 та №01968-07/2021. Звертає увагу на те, що позивачем нараховано відсотки поза межами строку кредитування. Зазначає, що за умови доведення наявності у позивача права вимоги до відповідача за усіма кредитними договорами з відповідача на користь позивача підлягали б стягненню 43 185,00 грн заборгованості. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

30 вересня 2024 року на адресу суду від ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що акт прийому-передачі реєстру боржників із зазначенням сум містить комерційну інформацію підприємства, а тому надання такої інформації є неможливим. Вказує, що доказом переходу права вимоги до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитними договорами є договори факторингу. Звертає увагу на те, що позивачем було долучено належним чином засвідчені вимоги з реєстрів боржників дог договору факторингу, які оформлені у відповідності до ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України та підпункту 12 пункту 10 розділу II Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 за №1000/5. Зазначає, що ТзОВ «ФК «ЄАПБ» в повній мірі доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів за вищезазначеними договорами та наявності відповідної заборгованості за ними. Вказує, що кредитні договори укладені з відповідачем в судовому порядку не були розірвані. Зазначає, що презумпція правомірності кредитних договорів та договору позики станом на даний час не спростована, а отже, всі права, набуті сторонами за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають безумовному виконанню, в тому числі примусовому.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №936984498 від 29.04.2021.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 18.11.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір №936984498, відповідно до п.1.1. якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 22000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов зазначених у договорі.

Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником.

Основні умови кредитування визначені у Паспорті споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору №936984498 від 29.04.2021, у якому вказано сума кредиту 22 000 грн., строк кредитування 30 днів (з можливістю продовження), процентна ставка фіксована (може бути змінена за згодою сторін), річна процентна ставка 127,75%, процентна ставка у разі невиконання зобов`язання з повернення кредиту 839,50% річних.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, вище встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору від 29.04.2021.

Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №936984498 від 29.04.2021. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Також, як вбачається з матеріалів справи, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01.

31.12.2020 додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.

Згідно п.2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.

Згідно п.п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відтак, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.

20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022 відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 87 399,00 грн., з яких 21 999,80 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 65 399,20 грн сума заборгованості за відсотками.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на 20.10.2022 (на момент укладення договору факторингу №20102022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на виконання п.2.1. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» не було складено та підписано Реєстру прав вимоги передані (відступлені) права вимоги ТОВ «Таліон Плюс».

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У справі, що переглядається встановлено, що кредитний договір №936984498 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 29 квітня 2021 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передане цим товариством на підставі договору факторингу від 20 жовтня 2022 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення договору факторингу не існувало.

Таким чином, кредитним договором №936984498 укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 29 квітня 2021 року не порушуються права і законні інтереси ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором №936984498 від 29.04.2021.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність заявленого позивачем позову у вказаній частині, оскільки ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, бо не довів своє право вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 29.04.2021 між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами від 20 липня 2021 року №333931964/708771, від 14 липня 2021 року №/446850, від 06 липня 2021 року №01968-07/2021.

Встановлено, що 20 липня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №333931964/708771 шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором №R84114.

Відповідно до умов укладеного договору кредит надається позичальнику на наступних умовах: сума кредиту 3800 грн.; строк на який надається кредит 21 день, тобто до 09.08.2021. Розмір процентів 912,5% річних, із розрахунку 2,5% на добу.

19 квітня 2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19042022-Є, у відповідності до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 19.04.2022 до договору факторингу №19042022-Є від 19.04.2022 ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14 345,00 грн., з яких: - 3800 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 10 545,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Також, 14 липня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №/446850 шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором №R32853.

Відповідно до пп.1.1 п.1 вказаного кредитного договору, ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, які зобов`язується повернути та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених договором.

Кредит надано на строк 30 днів, тобто до 12.08.2021 року (п.п.1.2 договору).

За умовами п.п.1.3 п.1 вказаного договору за користування кредитом клієнт, сплачує проценти у розмірі 894,25% річних від суми кредиту у розрахунку 2,45% на добу. Тип процентної ставки фіксована.

19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Г, у відповідності до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 19.04.2022 до договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022 ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 955,00 грн., з яких: - 3000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8 955,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Крім того встановлено, що 06 липня 2021 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» договір про надання фінансового кредиту №01968-07/2021 в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового електронного ідентифікатора №W69767, який вказано у договорі.

Згідно умов укладеного договору кредит надається позичальнику на наступних умовах: сума кредиту 4500 грн.; строк на який надається кредит 30 днів; розмір процентів 912,5% річних, із розрахунку 2,5% на добу.

Згідно з п 2.5. кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

18 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №18012022, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №18012022 від 18.01.2022 ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18 000,00 грн., з яких: - 4 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 13 500,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правильність здійснених нарахувань розміру заборгованості за договорами кредиту відповідачем не оспорена та не спростована. Відповідачем не надано суду будь-яких заперечень, власного розрахунку або доказів повернення наданих кредитних коштів. Не надано будь-яких інших належних та допустимих доказів щодо безпідставності вимог позивача та не отримання грошових коштів на вказані у договорах банківські карти.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення у вказаній частині, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Позивачем ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договорами позики, а відповідач ці кошти отримав.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості за кредитними договорами містять інформацію про те, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №333931964/708771 від 20 липня 2021 становить 14 345,00 грн., з яких: - 3 800,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 10 545,00 грн сума заборгованості по відсоткам; за кредитним договором №/446850 від 14 липня 2021 року складає 11 955,00 грн., з яких: - 3 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8 955,00 грн сума заборгованості по відсоткам; за кредитним договором №01968-07/2021 від 06 липня 2021 року становить 18 000,00 грн., з яких: - 4 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 13 500,00 грн сума заборгованості по відсоткам.

Однак вказані розрахунки заборгованості не містять відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитних договорів, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, та правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань).

Будь-яких інших доказів щодо підтвердження заборгованості відповідача за укладеними кредитними договорами позивачем суду не надано.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу №19042022-Є від 19.04.2022, №19042022-Г від 19.04.2022 та №18012022 від 18.01.2022.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалюючи рішення по суті у вказаній частині не дав належної правової оцінки тому, що в матеріалах справи відсутні достовірні та достатні докази на підтвердження заявленої позивачем до стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повність, то із ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» необхідно стягнути на його користь сплачений судовий збір у розмірі 3220,80 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 3220,80 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді