ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/6383/24
провадження № 2/753/5199/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Каліушка Ф.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_2 ) про розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 13 грудня 2023 року було укладено договір між позивачем та відповідачем відповідно до якого ФОП ОСОБА_2 , зобов`язався організувати роботи з виготовлення та поставки письмового стола вартістю 9 000,00 грн. Згідно заздалегідь обумовлених вимог, стіл мав бути виготовлений з матеріалу - ламіноване ДСП, за розмірами: висота - 75 см, ширина - 50 см, довжина - 120 см, мати дві шухлядки висотою - 9 см. На дверцях шухлядки мати покосий зріз у місці відкриття руками, замість ручки. Сторонами було погоджено, що виріб має бути в білому кольорі. Виробнику було повідомлено, що виріб виготовляється в колір по наявним в квартирі меблям.

19 січня 2024 року виріб було доставлено, проте, після детального огляду, на виробі були виявлені ушкодження, а саме: плями на стільниці, які не відтирались, відколотий місцями ламінат та пошкоджені ніжки. Сам виріб був виготовлений за неправильними розмірами, а саме: висота - 75 см, ширина - 60 см, довжина - 120 см, має дві шухлядки висотою - 9 см, через що виріб не ставав в заплановане для його місце розташування. Про це було повідомлено виконавця та він погодився забрати стіл та переробити його без пошкоджень, за заздалегідь обумовленими розмірами та вимогами. Сторони узгодили, що замінять матеріал ніжок виробу на інший матеріал - ламінований ДСП, всі інші вимоги залишились за першою узгодженістю.

Про це було повідомлено виконавцю та він погодився забрати стіл та переробити його без пошкоджень, за заздалегідь обумовленими розмірами та вимогами. Переконавшись у неналежному виконанні металевих ніжок, сторони узгодили, що замінять їх на інший, з матеріалу ламінований ДСП, як і весь виріб, всі інші вимоги залишились за першою узгодженістю.

12 лютого 2024 року було доставлено виріб вдруге, при візуальному огляді було виявлено, що ніжки з матеріалу ламінований ДСП на задній поверхні не закромковані та по внутрішній поверхні збиті металевими деталями в хаотичному порядку, через що в поверхні ламінованого ДСП були вибиті дірки, що суттєво псувало візуальний вигляд виробу. Також було виявлено, що в середині шухлядки є відколотий ламінат з поверхні, протерши стільницю, витерлась крапля краски, яка була посаджена на пошкодження матеріалу ламінованого ДСП, до того ж хтось намагався заполірувати краплю краски, щоб вона стала пласкою, та такими діями затер матову поверхню стола до глянцевості. При порівнянні кольору з наявними в квартирі меблями, візуально було зрозуміло, що колір відрізняється від заздалегідь погодженого. Виходячи з наведеного, на думку позивача, відповідач продав їй зовсім інший виріб з очевидними візуальними пошкодженнями, що є браком. Цього ж дня вона повідомила відповідача про виявлені недоліки, але відповіді на претензію від відповідача не отримала.

22 лютого 2024 року позивач направила відповідачу повторно претензію про розірвання договору та відшкодування збитків, проте відповіді не отримала.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважає, що порушено умови договору, законні права та її інтереси, і діями відповідача їй було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 12 171,01 грн, а також моральну шкоду, яку вона оцінює в 3 000,00 грн. Моральна шкода полягає в сильних емоційних переживаннях, що призвели до погіршення стану її здоров`я, витрат та часу на врегулювання спірної ситуації.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходив.

Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено частиною восьмою статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, у відповідності до положень частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину не вчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходило.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як встановлено судом, 13 грудня 2023 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір по виготовленню, доставці і монтажу елементів меблевих конструкцій, загальна вартість виробу (письмового столу) становить 9 000,00 грн.

За умовами договору після виконання замовником пункту 3.1 Договору (сплата авансу) постачальник зобов`язується виконати всі роботи згідно пункту 1.1. даного Договору протягом 21 дня, в строк до 3 січня 2024 року.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Договору загальна вартість продукції, яка включає виготовлення, поставку і монтаж, становить 9 000,00 грн, при цьому замовник розрахувалася за продукцію в два етапи: в день укладення договору нею було сплачено 6 000,00 грн, а в день прийому-передачі продукції додатково було сплачено 3 000,00 грн.

Замовник зобов`язаний прийняти готові вироби особисто або забезпечити присутність свого представника (пункт 3.3 Договору).

На виконання умов договору ОСОБА_1 передала ФОП ОСОБА_2 кошти в розмірі 9 000,00 грн, що підтверджується договором і не заперечується сторонами.

Сторони не заперечують, що на виконання умов договору ФОП ОСОБА_2 поставив замовлений ОСОБА_1 письмовий стіл, а остання прийняла замовлення.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що всі непорозуміння, що виникли між сторонами розв`язуються в порядку, визначеному діючим законодавством України.

Ураховуючи загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані у вищевказаному договорі, які характеризуються особливостями суб`єктивного складу сторін договору та об`єкта цих зобов`язань - виконання суб`єктом підприємницької діяльності (підрядником) певної роботи за завданням фізичної особи (змовника) за плату, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір побутового підряду, який є окремим різновидом підрядних договорів.

Правовідносини, що виникають з договору побутового підряду, врегульовані нормами параграфів 1, 2 глави 61 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України).

На вказані правовідносини також поширюється і дія Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

ОСОБА_1 посилається на те, що ФОП ОСОБА_2 порушив умови договору, а саме, поставлений виріб має очевидні візуальні пошкодження, а тому зазначений виріб неналежності якості.

Згідно із частиною першою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини третьої статті 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

За умовами статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Згідно з частиною третьою статті 849 ЦК України якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Відповідно до частини третьої статті 858 ЦК України, якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Аналогічні правила встановлює статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за приписом якої, у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Визначаючи, чи є істотними недоліки виготовленого відповідачем письмового столу, суд враховує пункт 12) частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», де дане визначення істотного недоліку: істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцяти календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

22 лютого 2024 року позивач направила відповідачу письмову претензію, в якій зазначила про виявлені недоліки роботи, а саме те, що роботи виконано неякісно. Тому вона просить розірвати договір підряду, повернути їй сплачені кошти та відшкодувати моральну шкоду.

Позивач не заперечує, що передбачені умовами договору роботи нею, як споживачем та замовником, були прийняті, а пошкодження були виявлені за спливом незначного проміжку часу.

Будь-яких доказів, визначених статтями 76, 80 ЦПК України, які б свідчили про те, що відповідачем виконані роботи з виготовлення та поставки кухонного столу є неякісними, позивачем не надані, умовами укладеного між сторонами договору не встановлено вимог щодо виготовлення замовленого виробу (письмовий стіл) і позивачем було прийнято доставлений відповідачем виріб.

Зробити будь-які висновки з фото пошкоджень, долучених до позову, суд позбавлений можливості, оскільки сама по собі форма подачі доказу в такому вигляді не дає можливості ідентифікувати характер невідповідності конструкцій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження неякісного виготовлення виробу, виконаного відповідачем, а саме, наявності недоліків, істотних недоліків у виконаній роботі, причин таких недоліків, завданого збитку та його розміру, а тому позивачем недоведені позовні вимоги в частині розірвання договору та відшкодування матеріальних збитків, відтак не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то дані вимоги є похідними від позовних вимог про відшкодування шкоди, оскільки відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зважаючи на те, що судом не встановлено правових підстав для задоволення вказаної вимоги, тому позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню. Отже, судом не встановлено підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач не сплачувала судовий збір, оскільки на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від його сплати. Разом з цим, у задоволенні пред`явленого позову відмовлено, тому судом не вбачаються підстави для розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись стст. 3,12,13,81,141,259,263-265,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.

Дата складення повного тексту судового рішення 23.09.2024 року.