Провадження № 22-ц/812/1431/24 Суддя першої інстанції Соловйов О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2024 року м. Миколаїв Справа № 485/926/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж. М.,

при секретарі судового засідання Лівшенку О.С.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2024 року, повний текст якого складено 11 липня 2024 року, хвалене під головуванням судді Соловйова О.В., в залі судового засідання в м. Снігурівка, за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2024 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовувало тим, що 26 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит в сумі 135 777.29 грн строком користування на 60 місяців з річною процентною ставкою 0,01% від суми боргу за договором та щомісячною процентною ставкою 2,49% від суми кредиту, а відповідачка в свою чергу зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідачка умови договору належним чином не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість у розмірі 179 370.94 грн, яка складається з: 122 196.09 грн - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 17.19 грн - заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена), 57 157.66 грн - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена).

17 грудня 2021 року права вимоги за вказаним кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу № 171221.

Посилаючись на викладене Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 26 квітня 2021 року, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 21 березня 2021 року становить 179 370.94 грн.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 26 квітня 2021 року в сумі 179 370.94 грн, з яких: 122 196.09 грн - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 17.19 грн - заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена), 57 157.66 грн - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена), та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3 028 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачкою кредитного договору та отримання кредиту. Розрахунок підтверджує існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Копія договору відступлення прав вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за кредитним договором № від 26 квітня 2021 року до позивача по справі.

Відповідачка не довела належного виконання зобов`язань за кредитним договором, розрахунки заборгованості не спростувала.

Відповідачка порушила умови договору, на час ухвалення рішення позивачу за відступлення прав вимоги борг не сплатила, за таких обставин вимоги позивача обґрунтовані та наявні законні підстави для їх задоволення.

Не погодившись з рішення суду ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову частково, а саме стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 95 299.09 грн, в задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по річним та щомісячним відсоткам в сумі 57 174.85 грн відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в Анкеті-заяві від 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 надає згоду на обробку своїх персональних даних, не просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт, крім того, строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

З урахуванням того, що в Анкеті-заяві від 26 квітня 2021 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, то в стягненні процентів за користування кредитом, пені, комісії суд першої інстанції помилився, задовольняючи позовні вимоги.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що кредитний договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів складають єдиний кредитний договір, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення справи.

Анкета-заява до договору про отримання послуг від 26 квітня 2021 року, підписана відповідачкою, не містить інформації щодо погодженого розміру відсотків.

Витяг з Умов отримання фінансових кредитів, які передбачали сплату процентів (не надані позивачем до матеріалів справи) не містять підпису відповідачки, а отже, позивачем не доведено, що відповідачка, підписуючи Анкету-заяву, погодилась на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг Банку, ознайомившись з ними.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка розуміла саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначених у цих документах, що надані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та Правила надання банківських послуг Банку складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки коштів в розмірі 57 157.66 грн та 17.99 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, а тому позов підлягає частковому задоволенню. З відповідачки на користь Банку слід стягнути заборгованість за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 95 299.09 грн (тіло кредиту 122 196.09 грн сплачена сума заборгованості 26 897.0 грн = 95 299.09 грн). В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

До матеріалів справи позивачем додано Анкету-заяву на отримання послуг від 26 квітня 2021 року та яку позивач помилково вважає частиною кредитного договору, судом не досліджено та не вказано в мотивувальній частині рішення.

Натомість судом встановлено, що Умови отримання фінансових кредитів складають єдиний кредитний договір, але вказані Умови взагалі не додані до позовної заяви.

Паспорт кредиту сформовано в порушення вимог Закону України «Про споживче кредитування» від 10 червня 2017 року.

Оскільки заборгованість по щомісячним відсоткам в сумі 57 157.66 грн та по річним відсоткам в сумі 17.19 грн необумовлена кредитним договором, тому вказані суми стягненню не підлягають.

Наданий Банком паспорт споживчого кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» не є складовою кредитного договору, а заборгованість по щомісячним відсоткам 57 157.66 грн та по річним відсоткам в сумі 17.19 грн, які необумовлені кредитним договором нараховані незаконно.

Даний документ неможливо визнати належним доказом досягнення між сторонами згоди на укладення кредитного договору та погодження всіх його істотних умов, оскільки наявна в ньому інформація є попередньою та містить сім типів кредитного продукту, без зазначення який саме з них обирає позичальник.

Крім того, договір має бути укладено після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту.

Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доказів про сплату частини кредиту.

Відповідачкою при оплаті кредиту помилково було вказано дату кредитного договору, але ж вірно вказано номер кредитного договору та розрахунковий рахунок для оплати заборгованості.

Отже суму сплаченої заборгованості необхідно врахувати у суму тіла кредиту, а саме 122 196.09 26 897 = 95 299.09 грн.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З огляду на приписи частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФК «ЦФР» з Заявою-анкетою на отримання послуг в ТОВ «ФК ЦФР», де зазначила свої персональні дані та надала згоду на обробку та використання цих даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

В той же день 26 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено письмовий кредитний договір № (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору, сторони погодили, що кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

У пункті 1.3 Договору сторони узгодили, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5370314, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до умов Паспорту кредиту № 5370314 та кредитного договору № від 26 квітня 2021 року, відповідачці надано грошові кошти в сумі 135 777.29 грн строком користування на 60 місяців з річною процентною ставкою 0,01% від суми боргу за договором та щомісячною процентною ставкою 2,49% від суми кредиту.

Згідно з пунктом 4 Паспорта кредиту № 5370314 (далі Паспорт кредиту), кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору.

Паспортом кредиту передбачено порядок повернення кредиту, а саме, кількість і розмір платежів, періодичність їх внесення. Такий графік платежів наведений у пункті 6 Паспорту кредиту.

У випадку прострочення виконання своїх кредитних зобов`язань, позичальник сплачує штраф в розмірі 1% від суми наданого кредиту за кожний факт виникнення прострочки відповідно до графіку платежів. Нарахування штрафу відбувається на наступний робочий день після граничного терміну (пункт 7 паспорта кредиту).

Факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується наданою позивачем випискою по особовому рахунку НОМЕР_1 за період з 26 квітня 2021 року по 21 березня 2023 року.

17 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу № 171221 про відступлення права вимоги.

Відповідно до пункту 2.1. договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цих договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимоги, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року, АТ «Таскомбанк» є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 26 квітня 2021 року.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що відповідачкою умови кредитного договору не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, внаслідок чого в неї виникла заборгованість, яка станом на 21 березня 2024 року складає 179 370.94 грн, що складається з: 122 196.09 грн - заборгованість по тілу кредиту, в т.ч. прострочена; 17,19 грн - заборгованість по річним процентам, в т.ч. прострочена; 57 157.66 грн - заборгованість по щомісячним процентам, в т.ч. прострочена.

20 лютого 2024 року позивач направляв на адресу відповідачки вимогу про дострокове повернення кредиту, яку залишено без відповіді.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що позовні вимоги щодо стягнення тіла кредиту та процентів за його користування обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачка не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором. Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідачка, отримуючи грошові кошти розуміла на підставі чого, та на яких умовах вона отримала зазначені кошти, використала запозичені кошти та будь- яких заперечень щодо цього не мала.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 статті 527 ЦК України).

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачці кредит, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Стаття 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору, передбачено умови договору про споживчий кредит.

Так, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Обов`язковою умовою для укладення договору про споживчий кредит є згода споживача на доступ до інформації, що складає його кредитну історію, та на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій, включене до Єдиного реєстру бюро кредитних історій, інформації щодо нього та цього кредиту, визначеної Законом України "Про організацію формування та обігу кредитних історій". Відсутність такої згоди споживача має наслідком відмову кредитодавця в укладенні договору та здійсненні кредитної операції.

Отже суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що сторонами було укладено кредитний договір, зобов`язання за яким щодо повернення кредитних коштів та процентів за їх користування позичальниця ОСОБА_1 не виконала, що спонукало Банк звернутися до суду за захистом своїх прав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем в Анкеті-заяві не передбачені проценти за користування кредитом, відсутні умови кредитування і така Анкета заява не є складовою укладеного договору не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи міститься Заява-анкета на отримання послуг в ТОВ «ФК ЦФР» від 26 квітня 2021 року, де ОСОБА_1 зазначила свої персональні дані та надала згоду на обробку та використання цих даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» та на згоду споживача на збір, зберігання, використання та поширення інформації щодо її кредитування, обов`язковість якої передбачено Законом України «Про споживче кредитування».

Твердження в апеляційній скарзі, що Умови отримання фінансових послуг не підписані відповідачкою, є безпідставними, оскільки такі Умови взагалі відсутні в матеріалах справи.

Аргументи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції безпідставно визнав Паспорт кредиту № 5370314 складовою кредитного договору та належним доказом є неприйнятними з огляду на таке.

Як встановлено у пункті 1.3 Договору саме сторони узгодили, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5370314, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до умов Паспорту кредиту № 5370314 та кредитного договору № від 26 квітня 2021 року, відповідачці надано грошові кошти в сумі 135 777.29 грн строком користування на 60 місяців з річною процентною ставкою 0,01% від суми боргу за договором та щомісячною процентною ставкою 2,49% від суми кредиту.

Також Паспортом кредиту передбачено порядок повернення кредиту, а саме, кількість і розмір платежів, періодичність їх внесення. Такий графік платежів наведений у пункті 6 Паспорту кредиту.

Отже, сторони дійшли згоди, що Паспорт кредиту є складовою договору та невід`ємною його частиною, де викладені умови договору та порядок повернення кредитних коштів (графік повернення кредитних коштів), зокрема, щомісячними платежами, до складу яких входить сплата тіла кредиту та процентів. Кредитний договір та Паспорт кредиту підписано відповідачкою, а тому твердження в апеляційній скарзі, що проценти за користування кредитом Договором не обумовлені апеляційний суд відхиляє. За такого доводи скаржника щодо безпідставності вимог позивача про стягнення річних та щомісячних процентів за користування кредитними коштами не заслуговують на увагу.

Також апеляційний суд відхиляє аргументи скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги квитанції про повернення частини кредитних коштів на суму 26 897.0 грн. Надані відповідачкою копії платіжних квитанцій по-перше, містять посилання не на той кредитний договір, що розглядається в цій справі; по-друге, сплата відбувалася на номер розрахункового рахунку ( НОМЕР_2 ), який не збігається з номером розрахункового рахунку, що зазначається у виписці, наданої позивачем ( НОМЕР_1 ). Отже за відсутності інших письмових доказів, які б свідчили, що перераховані відповідачкою кошти повинні бути зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором № , суд правильно дійшов до висновку про неможливість врахувати надані відповідачкою квитанції як оплату заборгованості за вказаним кредитним договором.

За наведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції, покладаються на відповідачку ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2024 року.