Унікальний номер справи 759/6720/24
Головуючий у суді першої інстанції Л. М. Шум
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

09 жовтня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

учасники справи

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Орган опіки та піклування

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Шум Л. М., в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про усиновлення дитини, заінтересовані особи: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог заяви зазначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період з 11.07.2008 по 30.05.2022 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення з батька дитини у примусовому порядку стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 (виконавче провадження НОМЕР_3). Свій обов`язок по сплаті аліментів батько ОСОБА_7 не виконує належним чином, тому має заборгованість. 11.01.2024 ОСОБА_4 склав нотаріально посвідчену заяву про те, що не заперечує та надає згоду на позбавлення його батьківських прав на дитину - ОСОБА_6 та надає згоду на його усиновлення будь - яким громадянином України або іноземним громадянином.

Заявник вказав, що між ним та матір`ю дитини ОСОБА_8 13.01.2024 було зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 взяла прізвище ОСОБА_9 . Однак ще до реєстрації шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_1 проживали разом однією сім`єю як подружжя, він виховував та утримував її сина ОСОБА_7 як свого рідного, забезпечував усім необхідним, фактично замінивши йому батька.

Посилаючись на вказані обставини, можливість за станом здоров`я, наявністю заробітку та постійного місця роботи забезпечувати таутримувати неповнолітнього ОСОБА_6 , бажанням бути йому батьком, брати участь у його вихованні, з метою зростання дитини у повній сім`ї, яка фактично існує вже тривалий час, ОСОБА_1 просить суд усиновити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в місті Києві, громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внести зміни до актового запису № 564 від 28 березня 2009 року про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зробленого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві, у графі «Батько» замість « ОСОБА_4 » вказати « ОСОБА_1 »; у графі про дитину замість прізвища « ОСОБА_10 » вказати « ОСОБА_9 ».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень доступ до документу обмежено на підставі листа суду від 09.07.2024 № 759/6720/24/29334/24 (вх. № 8850/03-24 від 10.07.2024), як до такого, що не відповідає оригіналу судового рішення через допущену технічну помилку під час його надсилання до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Не дивлячись на те, що заяву ОСОБА_1 про усиновлення дитини судом задоволено, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.05.2024, посилаючись на недотримання судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що 29.05.2024 заявник отримав у застосунку Дія електронний примірник судового рішення від 29.05.2024, ухваленого за результатами розгляду його заяви про усиновлення, відповідно до якого його заяву про усиновлення було задоволено. Згодом, 02.06.2024 копія рішення Святошинського районного суду м.Києва від 29 травня 2024 року без відмітки про набрання законної сили надійшла на поштову адресу заявника. 03.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про отримання копії рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року із відміткою про набрання ним законної сили, у чому йому було відмовлено та повідомлено, що присяжні відмовилися підписувати судове рішення, оскільки вбачають що у даній справі прослідковується ухилення ОСОБА_1 від мобілізації. 10.07.2024 стало відомо, що доступ до рішення суду у цій справі в ЄДРСР обмежено на підставі листа суду від 09.07.2024 № 759/6720/24/29334/24 (вх. № 8850/03-24 від 10.07.2024), як до такого, що не відповідає оригіналу судового рішення через допущену технічну помилку під час його надсилання до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Заявник вважає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року підлягає скасуванню, оскільки воно не підписано суддями - присяжними, він немає можливості отримати його копію із відміткою про набранням рішенням законної сили та реалізувати своє право на виконання рішення суду, передбачене Конституцією України.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав. ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_11 пояснили суду, що 29.05.2024 року справу про усиновлення було розглянуто колегіальним складом суду, за участі професійного судді та двох присяжних, суд видалявся до нарадчої кімнати і після виходу суду з народчої кімнати їх було повідомлено про те, що заяву про усиновлення задоволено. При цьому присяжні нічого присутнім в судомвому засціданні не повідомляли, будь - яких заперечень щодо рішення суду не висловлювали. Тому заявник, його представник, ОСОБА_2 і неповнолітній ОСОБА_7 були впевнені в тому, що судом ухвалено рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про усиновлення ОСОБА_7 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 просила про задоволення апеляційної скарги, просила задовольнити заяву ОСОБА_1 про усиновлення її сина ОСОБА_7 , посилаючись на те, що її неповнолітній син виявив велике бажання бути усиновленим ОСОБА_1 , оскільки рідний батько дитини не бере участі у його вихованні, аліменти не сплачує і взагалом тривалий час не інтересується життям сина, а лише вимагає виписати ОСОБА_7 з квартири. Майже протягом трьох років саме ОСОБА_1 і утримує і виховує ОСОБА_7 , він йому фактично замінив батька, оскільки любить ОСОБА_7 як рідного сина. Тільки проживаючи разом з ОСОБА_1 її син відчув батьківську увагу і турботу, тому ОСОБА_7 бажає, щоб його батьком був саме ОСОБА_1 .

Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання на з`явився , про час та дату розгляду справи Служба повідомлялась у відповідності до вимог закону. Будь - яких заяв, клопотань на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції від Служби не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Неявка в судове засідання заінтересованої особи не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, заслухавши думку неповнолітньої дитини - ОСОБА_12 щодо його усиновлення ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Так, частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 11 липня 2008 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб, актовий запис № 435.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28 березня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_6 . Батьками ОСОБА_12 є: мати - ОСОБА_8 , батько - ОСОБА_4 .

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року у справі №129/974/22 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 розірвано.

03 жовтня 2022 року Подільським районним судом м. Києва у справі №758/7912/22 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання ОСОБА_6 , у розмірір частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.09.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний судовий наказ пред`явлено до примусового виконання до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, де постановою державного виконавця відкрито 17.08.2023 виконавче провадження НОМЕР_3.

11 січня 2024 року ОСОБА_4 , надав заяву про те, що не заперечує та надає згоду на позбавлення його батьківських прав на дитину - ОСОБА_6 та на усиновлення дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О., зареєстровано в реєстрі №17.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 13.01.2024 Святошинським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ), 13 січня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено шлюб.

Відповідно до довідок Форми ОК - 5 та ОК - 7 ОСОБА_1 працює у ТОВ «Автомонтаж» та отримує регулярний дохід.

Згідно витягу з Реєстру територіальнох громади ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 01.12.1992.

Згідно висновку про стан здоров`я від 26.02.2024 ОСОБА_1 не має медичних протипоказань щодо усиновлення дитини, придатний для всиновлення.

Відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №359/24 від 26.02.2024 у ОСОБА_1 протипоказань для усиновлення не виявлено.

У наданих суду апеляційної інстанції поясненнях ОСОБА_2 пояснила, що батько ОСОБА_7 не піклується про них, тривалий час вони не підтримують взагалі ніяких стосунків, участі в утриманні та вихованні дитини він не бажає, аліменти за відкритим виконавчим провадженням не сплачує. Взагалі сином не цікавиться. Справжнім батьком для її сина став ОСОБА_1 з самого початку спільного проживання її та ОСОБА_1 - з лютого 2022 року. ОСОБА_13 та ОСОБА_7 одразу знайшли спільну мову, ОСОБА_1 сприйняв ОСОБА_7 як рідного сина, він піклується про нього, бере участь у вихованні, цікавиться життям дитини. Доньки ОСОБА_13 від першого шлюбу часто приїздять до них у гості, підтримують теплі стосунки з батьком і дружні відносини з ОСОБА_7 .

У судовому засіданні було опитано неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який вказав, що між ним та заявником дійсно склались відносини як батька з сином, він вважає його своїм батьком, оскільки ОСОБА_1 повністю замінив йому справжнього батька, піклується про нього та добре ставиться. ОСОБА_14 при опитуванні не губився в поясненнях, зазначав, що ОСОБА_1 дуже хороший, проводить час з ним, допомагає, утримує, піклується про нього, вони разом проводять вільий час, до них часто приїздять доньки ОСОБА_1 від першого шлюбу, вони також проводять вільний час разом, а тому він бажає бути усиновленим ОСОБА_1 . Також ОСОБА_14 пояснив, що зі своїм справжнім батьком він не бачиться уже тривалий час, він не пом`ятає від батька прояву будь - якої уваги та піклування, але постійно вимагає від матері виписати його зі своєї квартири.

Крім того, із наявної у матеріалах справи заяви 11.01.2024 вбачається, що батько ОСОБА_7 - ОСОБА_4 не заперечує щодо його усиновлення будь - яким громадянином України або іноземним громадянином.

Зокрема, згідно висновку про доцільність усиновлення неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідність усиновлення інтересам дитини від 02.05.2024 №107-3280, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає усиновлення неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України ОСОБА_1 доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.

Так, відповідно положеньст. 3 СК Українисім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з п. 3ст. 4 СК Україникожна особа має право на проживання в сім`ї.

Статтями 3, 4, 5, 7 СК Українипередбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Як передбачено ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст.6 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ст. 18 вказаної Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ.

Згідно зі ст. 207 СК Україниусиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Усиновлювачем може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Різниця у віці між усиновлювачем та дитиною не може бути більшою ніж сорок п`ять років (ч.ч. 1, 2ст. 211 СК України).

Статтею 218 СК Українипередбачено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1 - 3 ст. 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.

Відповідно до ч.1ст.220 СК Українина усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально.

Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до ст.9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови.

У відповідності дост.223 СК Україниособа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення. Подання такої заяви через представника не допускається. Заява про усиновлення може бути відкликана до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Статтею 225 СК Українипередбачено, що усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Відповідно дост. 232 СК Україниз моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Частиною 1 статті 229 СК Українипередбачено, що особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертоюстатті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 4ст. 231 СК України, якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім`я та по батькові можуть бути змінені у зв`язку з усиновленням за заявою усиновлювача та усиновленої особи. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення.

Відповідно дост.234 СК Українина підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється.

Статтею 224 СК Українивизначено обставин, що мають істотне значення для справи, які враховує суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.

Вказаною нормою також передбачено, що при дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.

Відповідно до частини другоїстатті 311 ЦПК України, до заяви про усиновлення дитини за наявності мають бути додані такі документи: копія свідоцтва про шлюб, а також письмова згода на це другого з подружжя, засвідчена нотаріально, - при усиновленні дитини одним із подружжя; медичний висновок про стан здоров`я заявника; довідка з місця роботи із зазначенням заробітної плати або копія декларації про доходи; документ, що підтверджує право власності або користування жилим приміщенням; інші документи, визначені законом.

У статті 4 Європейської конвенції про усиновлення дітей, проголошено, що компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини.

У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами.

Згідно з частинами першою - третьою статтею 10 цієї Конвенції Компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише після належного попереднього встановлення обставин стосовно усиновлювача, дитини та її сім`ї. Під час такого встановлення обставин і після цього дані можуть збиратися, оброблятися й розповсюджуватися лише відповідно до правил, які стосуються професійної конфіденційності й захисту персональних даних.

Установлення обставин в належному обсязі в кожній справі стосується настільки, наскільки це є можливим, та inter alia, таких питань:

a) особистості, стану здоров`я та соціального середовища усиновлювача, подробиць про його домівку та умови проживання, його здатності виховувати дитину;

b) причин, з яких усиновлювач бажає усиновити дитину;

c) причини, через які інший з подружжя або зареєстрованих партнерів не приєднується до заяви, коли лише один з подружжя або зареєстрованих партнерів звертається із заявою про усиновлення;

d) взаємної сумісності дитини й усиновлювача, а також тривалості часу, протягом якого дитина перебувала під його опікою;

e) особистості, стану здоров`я й соціального середовища дитини, а також з урахуванням встановлених законом обмежень її сімейного походження та її цивільного стану;

f) етнічного, релігійного та культурного походження усиновлювача й дитини.

Таке встановлення обставин повинно бути доручено особі чи установі, які визначено із цією метою законом або компетентним органом. Воно повинно здійснюватися настільки, наскільки це є практично можливим, соціальними працівниками, які мають кваліфікацію в цій сфері завдяки своїй професійній підготовці та власному досвіду.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується з висновком Служби у справах дітей та сім`ї, оскільки він підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчатьпро те, що заявник ОСОБА_1 має бажання усиновити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою надання йому батьківської любові та домашнього затишку, бажає і має можливість займатися його вихованням, здатний забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя, є дієздатним, має добрий стан здоров`я, здатний створити для дитини належний матеріально-побутовий рівень проживання, може бути усиновлювачем та повністю прийняв на себе обов`язки по вихованню, піклуванню за ОСОБА_6 , створив усі необхідні умови для нормального фізичного, духовного і морального їх розвитку дитини, заявник проживає однією сім`єю разом з матір`ю дитини, з якою перебуває у зареєстрованому шлюбі, умови їх проживання забезпечені на належному рівні, та урахувавши думку ОСОБА_6 , який бажає усиновлення та вважає ОСОБА_1 своїм батьком, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про усиновлення динити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Колегією суддів не встановлено, передбачених ст. 212 СК України підстав, які виключають можливість усиновлення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявником.

Посилання присяжних на те, що усиновлення неповнолітнього ОСОБА_12 необхідно ОСОБА_1 дляухилення його від мобілізації (на які апелянт посилається у скарзі), колегія суддів перевірила та за свої власним переконанням дійшла висновку про відсутність такого мотиву у заявника. Суд у складі трьох професійних суддів працюючих на цій посаді понад 30 років відчув щірість у поясненнях заявника, матері ОСОБА_7 та побачивши в судовому засіданні сльози на очах ОСОБА_7 під час пояснень його матері про ставлення рідного батька до ОСОБА_7 , суд переконався у мотивах такого усиновлення, а семе переконався, що усиновлення ОСОБА_7 відбувається саме в інтересах дитини, а не з метою ухилення ОСОБА_1 від мобілізації.

Рішення суду, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях, при цьому матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 здійснює заходи щодо ухилення від військової служби.

З урахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи при її перегляді колегія суддів дійшла виснову, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність та обгрунтованість заявлених ОСОБА_1 вимог про усиновлення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому ухвалює аналогічне рішення за заявою про усиновлення.

Разом з тим, згідно статті 63 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя. Присяжні виконують обов`язки, визначеніпунктами 1,2, 4-6 частини сьомої статті 56 цього Закону.

Статтею 35 ЦПК України визначено, що питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Таким чином, не погоджуючись із ухваленим судом рішенням присяжний (або професійний суддя ) згідно наведених норм закону не мав права утримуватися від підписання судового рішення, а отже зобов`язаний був підписати судове рішення та викласти свою окрему думку, про що повідомити учасників справи після оголошення суддею рішення у цій справі.

Під час перегляду справи апеляційним судом встановлено, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.05.2024 не містить підписів присяжних Долініченка О. М. та ОСОБА_15 , що стало підставою звернення ОСОБА_1 до суду із апеляційною скаргою, оскільки суть рішення суду учасникам справи та представнику заявника була доведена 29. 05. 2024, а отримати копію такого рішення для його подальшого виконання у нього відсутня можливість, суд копію ухваленого рішення йому не видає. Вказані обставини порушують його конституційне право на виконання ухваленого рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь -яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і таким, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні обов'язкові підстави для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про усиновлення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 314 ЦПК України відносяться на рахунок заявника.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 377, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Усиновити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в місті Києві, громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни до актового запису № 564 від 28 березня 2009 року про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зробленого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві, у графі «Батько» замість « ОСОБА_4 » вказати « ОСОБА_1 »; у графі про дитину замість прізвища « ОСОБА_10 » вказати « ОСОБА_9 ».

Судові витрати віднести на рахунок заявника.

Усиновлення вважається здійсненим з дня набрання законної сили рішенням суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 15 жовтня 2024 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна