УХВАЛА

14 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 454/979/23

провадження № 61-13399ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення скарги особі, яка її подала, з огляду на такі обставини.

Відповідно до приписів частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Так ОСОБА_1 неодноразово звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року. Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилався на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, вказуючи на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України.

Ухвалою від 19 квітня 2024 року Верховний Суд повернув ОСОБА_1 касаційну скаргу на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року з огляду на неусунення недоліків касаційної скарги в частині нормативно-правового обґрунтування підстав касаційного оскарження. Суд зауважив, що судами попередніх інстанцій при вирішенні спору не було застосовано статті 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України, тому доводи касаційної скарги про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України у спірних правовідносинах є безпідставними, адже суди попередніх інстанцій не застосовували вказані норми і не покладали їх в основу своїх рішень.

Аналогічний висновок був сформульований Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2024 року у справі № 454/2859/22, якою розглянуто касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 червня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року, в якій заявник посилався на відсутність висновку Верховного Суду, у тому числі, щодо застосування статей 8, 22, 40, 55, 56, 129, 129-1 Конституції України у подібних правовідносинах.

Незважаючи на такий висновок Верховного Суду ОСОБА_1 вдруге подав касаційну скаргу 03 травня 2024 року, яку ухвалою від 27 серпня 2024 року Верховний Суд повернув заявнику з огляду на те, що ОСОБА_1 знову зазначив, що оскаржує судові рішення через відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування приписів статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України у подібних правовідносинах. Залишаючи касаційну скаргу без руху, в ухвалі від 20 червня 2024 року Верховний Суд звертав увагу скаржника, зокрема, необхідність пояснити, як вказані приписи Конституції України мали урегулювати спірні правовідносини.

Повертаючи втретє подану ОСОБА_1 касаційну скаргу, Верховний Суд в ухвалі від 20 вересня 2024 року вказав на те, що у касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що касаційна скарга подається на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України через відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України у подібних правовідносинах.

Отже, незважаючи на роз`яснення Верховного Суду, ОСОБА_1 продовжує вчиняти ті ж юридичні дії, подаючи касаційну скаргу з одним і тим же недоліком, що не відповідає ефективному використанню належними йому процесуальними правами, в зв`язку з чим такі дії суд визнає зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

За таких умов подана касаційна скарга підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 44, 261 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко