ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 619/5787/23

провадження № 22-ц/818/2883/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2024 року, постановлене під головуванням судді Болибока Є.А.,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 807,50 грн додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 14,17 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків про відсутність доказів про наявність особливих обставин, які зумовлюють навчання доньки Анастасії у Вінницькому ТЕІ ДТЕУ за контрактом, за наявності можливості навчатися у даному закладі за рахунок бюджету, а також відсутністю згоди на це батька. Таке суперечить як змісту ст.ст.150 СК України щодо обов`язку батьків піклуватися про дітей, так і змісту Конвенції про права дітей від 20 листопада 1989 року щодо права дитини на належний рівень життя і розвитку, який має забезпечуватися батьками. В даній справі позивачка в найкращих інтересах дітей понесла додаткові витрати на навчання у Вінницькому ТЕІ ДТЕУ та відвідування гуртків, що дозволяє забезпечити їх гармонійний розвиток та індивідуальні особливості. Вказує, що чинне законодавство не містить положень щодо необхідності погодження з батьком витрат на навчання у закладі освіти за контрактом, або відвідування дитиною гуртка. Щодо лікування доньки ОСОБА_3 вказує, що вони на даний час є внутрішньо переміщені особі. Додатковими витратами на дитину є періодичні витрати на лікування дитини, систематичні витрати, понесені у зв`язку з каліцтвом, вродженими вадами, інвалідністю дитини. На підтвердження понесених періодичних витрат на лікування дитини нею були долучені до позовної заяви акти про надані медичні послуги, рахунки, квитанції та фіскальні чеки про оплату медичних послуг та придбаних ліків згідно з рекомендаціями лікарів, але це не є придбанням медикаментів першої необхідності. Отже хвороба дитини, як особлива обставина, потребує додаткових витрат. Всі ці обставини свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування, але відповідач участі у лікуванні доньки ОСОБА_3 - не брав. Молодша донька ОСОБА_4 потребує додаткового лікування, так як має вади здоров`я та потребує специфічного догляду. Лікування доньки ОСОБА_4 вона оплачує сама, батько участі не бере. Вважає, що позовні вимоги щодо оплати навчання англійської мови ОСОБА_4 , на її думку, підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки. Також нею не зазначено про наявність особливих обставин в розумінні статті 185 СК України, що викликали б необхідність у придбанні одягу для навчання ОСОБА_3 . До того ж надані чеки ніяк не пов`язані із позивачкою або її донькою і не пояснюють, що, ким і для чого було придбано. Крім того не доведено і наявності особливих обставин в розумінні ст. 185 СК України, що були б пов`язані із розвитком здібностей ОСОБА_6 у вивченні англійської мови. Доданий в якості доказу висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 13.07.2022 року та договір про надання освітніх послуг № 617 від 01.09.2023 року не містять жодної інформації щодо будь-яких здібностей ОСОБА_6 у вивченні англійської мови або рекомендацій щодо необхідності такого навчання для даної дитини. Крім того, позивач ніяк не обґрунтувала та не довела наявність особливих обставин, пов`язаних із розвитком здібностей дітей, хворобою тощо в розумінні ст. 185 СК України, що викликали б необхідність у виїзді за кордон на відпочинок. З огляду на це, позивачем не доведено, що витрати на виготовлення закордонних паспортів можна вважати додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, а тому вищевказані вимоги не можуть бути задоволені. Щодо вимог позивачки про стягнення додаткових витрат на лікування суд першої інстанції зазначив наступне: на підтвердження заявлених вимог позивач надала перелік наданих послуг з ТОВ «Альтамедіка» на суму 760,00 грн, а саме 100,00 грн на ренгенографію з зображенням, 260,00 грн на рентгенографію стопи, 400,00 грн за первинний прийом хірурга-ортопеда; надано рекомендацію ТОВ «Альтамедіка» на фіксатор для гомілково-ступного суглоба та чек на придбання бандажа на гомілкоступне на суму 855,00 грн. Оскільки зазначені висновки лікаря надані позивачем суду стосуються дитини сторін ОСОБА_3 , тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що сплачену позивачем суму можна вважати додатковими витратами на дитину. Отже, половина з цієї суми 807,50 грн (400+100+260+855=1615:2=807,50) підлягає стягненню з відповідача. Також суд першої інстанції не знайшов обґрунтованих підстав для стягнення сум за послуги стоматолога у розмірі 3300,00 грн та офтальмолога у розмірі 225,00 грн, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що ці втирати пов`язані саме з лікуванням дітей сторін.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з 05 серпня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 липня 2015 року.

Від шлюбу сторони мають: доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом зі позивачкою.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17.03.2017 у справі № 619/308/17 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 31 січня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона з 05.08.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який було розірвано 20 липня 2015 року Дергачівським районним судом Харківської області справа № 619/1920/15-ц. Від цього шлюбу у них народилося дві доньки: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Діти проживають з нею та перебувають на її матеріальному утриманні. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17.03.2017 року справа №619/308/17 відповідачу ОСОБА_2 присуджено сплачувати на її користь аліменти на утримання двох доньок в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 31 січня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. На даний час з 25.04.2022 року вона разом з дітьми є внутрішньо переміщеними особами та проживають в м. Вінниця на орендованій квартирі та сплачують оренду квартири та комунальні послуги. Зазначає, що останній час аліменти не покривають витрат на утримання двох дітей. В 2023 році її старша донька ОСОБА_3 закінчила школу і вирішила вступати до вищого навчального закладу Вінницького торгівельно-економічного інституту Державного торгівельно-економічного університету на денну форму навчання за спеціальністю - Психологія. Навчання в даному вищому навчальному закладі є платним - за рахунок коштів фізичних осіб. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить - 110 000, 00 грн. Плата вноситься поетапно. Нею 16.08.2023 року було сплачено оплату за навчання в Вінницькому торгівельно -економічного інституту ДТЕУ за 1 курс 1 семестр в сумі 10 750 гривень. Наступний платіж оплати навчання за 1 курс 2 семестр в сумі 10 750 гривень потрібно сплатити до 20.01.2024 року. Коли вона повідомила відповідача про те, що донька поступила до Вінницького торгівельно-економічного інституту Державного торгівельно-економічного університету та потрібно сплачувати за її навчання і попросила надати матеріальну допомогу, останній категорично відмовився. Хоча відповідач є працездатною особою та отримує доволі високий дохід і може надати таку допомогу. Він мотивував свою відмову тим, що вступати необхідно було лише до нижче оплачуваного вищого навчального закладу, що потрібно було добре пошукати такий навчальний заклад і тоді він можливо дасть необхідні кошти. Але дочка бажає навчатися саме в цьому вищому навчальному закладі та отримати спеціальність Психолога. Вважає, що дитина вправі сама у 16 років обирати навчальний заклад, де вона буде навчатися, а також має право на матеріальну допомогу для власного розвитку та отримання майбутньої професії. Зазначає, що відповідач працює на TOB «Миловарні традиції» на посаді налаштувальника та сплачує аліменти з мінімальної заробітної плати в розмірі - 2833,00 грн, хоча має набагато більшу неофіційну заробітну плату що отримує «в конверті». А також вказує, що відповідач має додатковий заробіток, так як надає послуги населенню у вигляді ремонту електропроводки. Крім того, відповідач проживає у своєму приватному будинку та має присадибну ділянку, тому має можливість вирощувати свої овочі та фрукти, що є суттєвим внеском до його бюджету. Після розлучення все майно спільно набуте ними у шлюбі залишилося відповідачу. Непрацездатних осіб (батьків, дружини, дітей) на утриманні відповідач не має. Отже відповідач є працездатна особа і має стабільний заробіток та наявність додаткових доходів, тому може надавати матеріальну допомогу та є батьком двох дітей. Тому вона вважає, що відповідач повинен сплатити половину витрат за навчання доньки ОСОБА_3 у Вінницькому торгівельно-економічному інституті ДТЕУ, оскільки утримання дитини є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Також посилається на те, що вступивши до вищого навчального закладу на денну форму навчання старша донька потребувала додаткових витрат на придбання одягу. Відповідач участі у цих витратах не приймав. В серпні 2023 року старша донька ОСОБА_3 потребувала лікування в стоматологічній клініці. Згідно чинного законодавства України послуги стоматолога є платними. Тому нею за лікування доньки ОСОБА_3 було сплачено 3 330,00 грн, що підтверджується чеками про оплату послуг. А також донька потребувала первинну консультацію лікаря - офтальмолога в медичному центрі та нею було сплачено дану послугу в сумі 225,00 грн. У вересні 2023 року донька ОСОБА_3 отримала травму: пошкодження тильно-бокових зв`язок лівого гомілко-ступневого суглобу. Нею було сплачено первинний прийом хірурга - ортопеда в сумі 400,00 грн, сплатили за рентгенографію стопи у розмірі 360,00 грн та придбали бандаж (фіксатор) для гомілково - ступневого суглобу на суму 855,00 грн. Отже понесені фактичні витрати на лікування доньки ОСОБА_3 склали 5 170,00 грн, половину з яких відповідач повинен сплатити позивачці. Крім того зазначає, що молодша донька ОСОБА_4 потребує додаткового лікування, так як має вади здоров`я та потребує специфічного догляду. На її неодноразові звернення та прохання до відповідача про надання матеріальної допомоги на утримання його дітей та придбання ліків для молодшої доньки, він не звертає ніякої уваги та ігнорує. В свою чергу молодша донька ОСОБА_8 має здібності та самостійно проявила бажання до вивчення англійської мови. Тому для розвитку її здібностей до вивчення англійської мови вона заключила договір про надання освітніх послуг з вивчення англійської з Приватною організацією «Центр позашкільної освіти «ФЛЕШ ВІННИЦЯ». Вартість освітніх послуг складає у розмірі 1980,00 грн за кожен місяць навчання. Нею було сплачено навчання англійської мови ОСОБА_4 за вересень 2023 року. Період навчання англійської мови ОСОБА_4 за вищевказаним договором складає один рік та починається з 12 вересня 2023 року і закінчується 31 травня 2024 року. Отже це додаткові майбутні витрати. Коли вона повідомила відповідача про те, що надання згаданих коштів зумовлене розвитком здібностей молодшої доньки, і попросила надати матеріальну допомогу, останній відмовився. Крім того, враховуючи здоров`я молодшої доньки, яка потребує оздоровлення і вони планують у майбутньому поїздку на відпочинок, позивачка замовила закордонні паспорти громадянина України на дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Пакет сервісних послуг з питань оформлення закордонного паспорту на одну особу складає 540,00 грн. Участь у незапланованих додаткових витратах на лікування дітей, оздоровлення та відпочинок, розвиток здібностей, оплату навчання у вищому навчальному закладі та навчання з вивчення англійської мови відповідач не приймає. Тому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину витрачених нею коштів на вже зроблені фактичні додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що викликані особливими обставинами у розмірі 11 358,00 грн, а саме на: оплату навчання ОСОБА_3 за 1 курсі 1 семестру Вінницького торгівельно-економічного інституту ДТЕУ в сумі - 5 375,00 грн; оплату на придбання одягу для дитини в сумі - 1 868,00 грн; оплату за лікування ОСОБА_3 в сумі - 2 585,00 грн; оплату навчання англійської мови ОСОБА_4 за вересень 2023 року в сумі 990,00 грн; оплату за виготовлення закордонного паспорту ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в сумі 540,00 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину коштів на майбутні додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що викликані особливими обставинами в сумі 57 545,00 грн, а саме: оплату навчання ОСОБА_3 у Вінницькому торгівельно-економічному інституті Державного торгівельно-економічного університету на денній формі навчання в період з 01.01.2024 року по 01.07. 2027 року в сумі 49 625,00 грн; оплату навчання англійської мови ОСОБА_4 з жовтня 2023 року по 31 травня 2024 року в сумі 7 920,00 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року (справа № 756/4947/17) зазначено наступне.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року (справа № 756/14483/18).

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо вимоги про оплату на навчання, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що вказані витрати як сплачені та майбутні можна вважати додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

У постанові Верховного Суду від 26.08.2020 року по справі № 336/1488/19 визначено, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Крім того, позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не наведено і мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Позивачем також не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки ОСОБА_9 .

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог на придбання одягу, навчання англійської мови та виготовлення закордонних паспортів, судова колегія зазначає наступне.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не зазначено про наявність особливих обставин в розумінні статті 185 СК України, що викликали б необхідність у придбанні одягу для навчання ОСОБА_3 . До того ж надані чеки ніяк не пов`язані із позивачем або її донькою і не пояснюють, що, ким і для чого було придбано.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно законодавства України базові потреби дитини, які забезпечують її належний рівень життя і розвитку, мають покриватися за рахунок аліментів, розмір яких має бути достатнім. Наведене врегульовано ч.2 ст.182 СК України, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Крім того, позивач ніяк не обґрунтувала та не довела наявність особливих обставин, пов`язаних із розвитком здібностей дітей, хворобою тощо в розумінні ст. 185 СК України, що викликали б необхідність у виїзді за кордон на відпочинок. З огляду на це, позивач не довела, що витрати на виготовлення закордонних паспортів можна вважати додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, а тому дана вимога не може бути задоволена.

Також, позивачкою не надано доказів про те, що заняття Вероніки у гуртку іноземної мови пов`язане із розвитком певних здібностей дитини, що дитина має до цього хист і досягла у цьому об`єктивно виражених істотних результатів порівняно з іншими дітьми її віку, що у свою чергу доводить наявність таких здібностей і обумовлює їх подальший розвиток, то понесені позивачкою витрати на навчання у гуртку англійської мови у відношенні Вероніки неможливо розцінювати як додаткові, тобто як такі, що викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17, скасовуючи рішення апеляційного суду про стягнення додаткових витрат і залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні цих витрат, Верховний Суд послався на те, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо. У свою чергу, відвідування музичної школи дитиною не свідчить про її подальше відвідування, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Також судом першої інстанції не встановлено, що витрати позивача на літній відпочинок дитини зумовлені особливими обставинами, а витрати на вивчення англійської мови зумовлені із розвитком її здібностей в цьому. Позивачка самостійно, на власний розсуд, обрала заклад, у якому донька сторін провела літній відпочинок, та заклади, в яких остання навчається.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на придбання одягу, навчання англійської мови та виготовлення закордонних паспортів, у зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог у розумінні ст.185 СК України.

Щодо вимоги про оплату на лікування судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

До суду першої інстанції позивачем надано перелік наданих послуг з ТОВ «Альтамедіка» на суму 760,00 грн, а саме 100,00 грн на ренгенографію з зображенням, 260,00 грн на рентгенографію стопи, 400,00 грн за первинний прийом хірурга-ортопеда.

Також надано рекомендацію ТОВ «Альтамедіка» на фіксатор для гомілково-ступного суглоба та чек на придбання бандажа на гомілкоступне на суму 855,00 грн.

Зазначені висновки лікаря надані позивачем суду відносно дитини сторін ОСОБА_3 .

Отже стягнення з відповідача на користь позивачки підлягає 807,50 грн та складається з 1/2 частини від 1615 грн (400+100+260+855=1615:2=807,50).

Щодо стягнення суми за послуги стоматолога у розмірі 3300,00 грн та офтальмолога у розмірі 225,00 грн судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та обґрунтованих підстав для стягнення зазначених коштів з відповідача на користь позивачки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що ці втирати пов`язані саме з лікуванням дітей сторін.

Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу статті 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Так, у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Зв`язок принципів змагальності та рівності акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Салов проти України» (заява №65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63).

У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» (заява №4241/03, п. 50), в аспекті змагальності, наголошується на тому, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд; стаття 6 Конвенції, в той же час, не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами. Аналогічна позиція також міститься у рішенні в справі «Олюджіч проти Хорватії» (Olujic v Croatia), №22330/05, п. 77).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідач не заперечував щодо понесення додаткових витрат на навчання доньки в освітньому закладі за контрактом, оцінюються колегією суддів критично, оскільки спростовуються матеріалами справи та наявними в ній доказами, наданими стороною відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач, як батько дітей, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину.

Посилання апелянта на те, що суд повинен належним чином перевірити матеріальне становище позивача та відповідача, з`ясувати можливість відповідача сплачувати додаткові витрати на дитину та розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, з урахуванням матеріального стану кожного з батьків, - не приймаються до уваги колегією суддів та спростовуються вимогами закону, оскільки ст. 182 СК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки обставини, зазначені, у вказаній статті враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а не при визначенні розміру стягнення додаткових витрат на дитину.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова