Справа № 629/6182/23
Номер провадження 2/629/64/24
03.10.2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Ткаченко О.А., за участю секретаря Торенко Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Лозівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства та припинення стягнення аліментів -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, у якому просить виключити відомості про нього, ОСОБА_1 , як батька дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису №525 від 04 грудня 2007 року, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області та припинити стягнення аліментів з нього, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги мотивує тим, що з 17.12.2004 з відповідачем по справі перебував у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 . Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 16.09.2010 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 12.11.2010 з нього на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З колишньою дружиною позивач ніякі відносити не підтримував, спілкувався тільки із сином. У позові позивач зазначив, що підставою для розірвання шлюбу стала незрозуміла йому поведінка відповідача, яка постійно створювала привід для ревнощів із його боку, пізнє повернення додому, інколи без ночівлі вдома, велике коло друзів та проведення багато часу у спілкуванні із ними, обман і інше. Останній досить часто був відсутній вдома, через службу в ЗСУ. Також остання натякала на його сумнівне батьківство відносно сина і після розірвання шлюбу почала чинити перешкоду у спілкуванні його із сином. Йому відомо, що остання зареєструвала шлюб із іншим чоловіком і зовсім стала чинити перешкоди у спілкуванні його із сином, навіть в телефонному режимі, посилаючись начебто на небажання сина у спілкуванні та наявність у нього іншого батька. А тому саме через вказані дії, останній хоче визначитися остаточно із батьківством відносно сина.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Равницька Л.С. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали з підстав, викладених у позові. Зазначали, що відповідач продовжує чинити опір у спілкуванні із сином та навмисно ігнорує проведення генетичної експертизи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, спочатку надала телефонограму, у якій повідомила, що перебуває за межами країни та заперечує проти задоволення позовних вимог. 06.12.2023 електронною поштою направила листа і аналогічні 14.12.2023, 10.01.2024, у якому зазначала про неможливість з`явлення до суду, через перебування за межами країни, через військові дії на території України, наявність на її утриманні ще двох неповнолітніх дітей. Спільна дитина була народжена у шлюбі, вона не чинить перешкод у спілкуванні батька із сином, а навпаки батько дитини не бажав підтримувати спілкування із сином. Також зазначила, що позивач вживав наркотичні засоби та зраджував їй у шлюбі, злісно ухиляється від сплати аліментів, і як привід для подальшого ухилення - звернувся до суду з даним позовом. А також надала довідку про заборгованості зі сплати аліментів. Відзив на позов до теперішнього часу не подавався.
Представник третьої особи Лозівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції С.Заварза в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що у разі доведення позивачем відсутність свого кровного споріднення з дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заперечувала проти заявлених вимог в частині внесення змін до актового запису про народження дитини.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, вислухавши думку сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 17.12.2004 перебували у шлюбі, який рішенням Київського районного суду м.Харкова від 16.09.2010 було розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 12.11.2010 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25% усіх видів його доходу, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 14.10.2010 і до досягнення ним повноліття.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що він не може бути батьком дитини, а тому просив виключити відомості про нього, як про батька вказаної дитини, з актового запису про народження та припинити стягнення із нього аліментів на утримання дитини.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1 ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Відповідно до статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Відповідно до ст.136 Сімейного Кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

У п.п.11,12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Отже, передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Пунктами 2.13,2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Зі змісту п.2.8 Правил слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.

Відповідно до ст.134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення ЄСПЛ від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації» № 3451/05, § 34).

Беззаперечним доказом для визнання чи спростування батьківства у судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

У ч.2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у цій справі є встановлення факту біологічної спорідненості ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Таким чином, враховуючи те, що позивач заперечує своє біологічне батьківство дитини, тобто стверджує про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною, ухвалою від 15.02.2024 за клопотанням сторони позивача була призначена судову молекулярно-генетичну експертизу, а провадження у справі зупинено.

21.06.2024 на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта Лисенко О.Ю. №СЕ-19/121-24/8700-БД від 03.06.2024 про неможливість проведення експертизи, оскільки 08.05.2024 та 16.05.2024 для відбору порівняльних зразків до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з`явився ОСОБА_1 ; неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його біологічна матір ОСОБА_2 - не з?явилися. Станом на 03.06.2024 зразки біологічного матеріалу вказаних осіб до України не надходили.

Ухвалою суду від 03.07.2024 відновлено провадження по справі.

04.09.2024 на електронну адресу суду надійшов лист від відповідача ОСОБА_2 про неможливість прибуття до експертної установи для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, у зв`язку з тим, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, перебуває за межами країни, не може приїхати в Україну через війну. Наголошувала на тому, що не давала згоди позивачу на з`явлення із дитиною до експертної установи, для проведення вищевказаної експертизи. Зазначила, що позивач, якщо йому потрібно, може приїхати і провести експертизу у Німеччині. Також наголошувала, що дитина була народжена у шлюбі і зареєстрована зі згоди позивача. Заперечує проти припинення стягнення аліментів без експертизи і не бачить причин для проведення вказаної експертизи.

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У справі судом призначалась судово-генетична експертиза для встановлення біологічного батьківства позивача, проте ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 не з`являлися для забору біологічних зразків для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, що унеможливило її проведення і це свідчить про їх ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Нез`явлення відповідача разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про оспорювання батьківства.

При цьому судом, в ході розгляду справи, було вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідача разом із дитиною у її проведенні.

Відповідач не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі №205/5698/21 (провадження №61-564св23).

Відповідно до ч.2 ст.18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є зокрема встановлення правовідношення та припинення правовідношення, а також його анулювання.

За змістом статей 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі №6-1945цс17).

Суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовним органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів, суд виходив з декількох ознак, зокрема, щодо наявності дискреції. Суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Згідно п.9 ч.1,3 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом. У випадках, передбачених пунктами 1-3,5-7,9-12,14-19 частини 1 цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Судом, під час розгляду справи були створені всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем та відповідачем наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, у порядку ч.3 ст.12 ЦПК України було роз`яснено права та обов`язки, положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, а саме про кровну спорідненість з дитиною, відповідач попереджався про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.4,10-13,76-81,200,206,258-265 ЦПК України, ст.122,134,136 СК України, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Лозівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства та припинення стягнення аліментів - задовольнити.

Внести зміни до актового запису про народження №525 від 04.12.2007, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, а саме: виключити з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Ленінськ, Кзил-Ординської області, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Ленінськ, Кзил-Ординської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення було виготовлено 14.10.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Представник позивача: адвокат Равницька Лариса Степанівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №183 від 30.06.1993, адреса: м.Харків, пр.Архитектора Альошина,7, каб.1;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Лозівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса: Харківська область, м.Лозова, бульвар Шевченка,1, .

Суддя Олександр ТКАЧЕНКО