КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 жовтня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Єросової І.Ю. в м. Київ 26 березня 2024 року за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця, просила визнати незаконними дії уповноважених осіб Святошинського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження стосовно автомобіля Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 № 315/21 від 21 березня 2016 року по ВП № НОМЕР_4, та скасувати арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 13835694 (спеціальний розділ) від 23 березня 2016 року.

Скаргу обґрунтовувала тим, що 15 травня 2015 року заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/22144/14-ц задоволено позов ПАТ «Кредобанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 125 від 29 серпня 2008 року в розмірі 64533 грн., погашенням боргу за судовим рішенням займався її чоловік ОСОБА_2 .

В кінці листопада 2023 року вона дізналася, що на автомобіль Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності, але який за домовленістю після розірвання шлюбу залишився в ОСОБА_2 , по виконавчому провадженню НОМЕР_4 накладено арешт. Про дане виконавче провадження вона нічого не знала, постанов та повідомлень не отримувала. Згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 01 липня 2017 року, огляд та затримання здійснено на підставі ВП НОМЕР_5 Святошинського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві. Ціна автомобіля на той час складала приблизно 15000 доларів США, що згідно курсу НБУ складало 391485 грн., що значно перевищувало суму боргу. В листопаді 2023 року нею було виявлено, що до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта було внесено арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 13835694 (спеціальний розділ) згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер НОМЕР_4, виданий 21 березня 2016 року Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

01 грудня 2023 року вона звернулася до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та з заявою про витребування інформації стосовно арештованого майна та зняття арешту автомобіля, однак станом на 07 лютого 2023 року з відділу жодних відповідей їй не надано.

Звертала увагу на вимоги ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1, 3, 11 ч. 1 цієї статті арешт з майна знімається.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для подання скарги, в задоволенні скарги відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року та винести нове рішення, в якому визнати незаконними дії уповноважених осіб Святошинського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження стосовно автомобіля Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 № 315/21 від 21 березня 2016 року по ВП № НОМЕР_4 та скасувати арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 13835694 (спеціальний розділ) від 23 березня 2016 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладала обставини справи, наводила зміст ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» щодо наслідків закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, звертала увагу на вимоги ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1, 3, 11 ч. 1 цієї статті арешт з майна знімається.

Вказувала, що разом зі скаргою було подано клопотання про витребування виконавчого провадження № НОМЕР_4, так як згідно відкритих джерел виконавчого провадження ніяких даних про таке виконавче провадження немає. Суд не розглянув дане клопотання, незважаючи на відсутність виконавчого провадження у відкритих джерелах, але в рішенні послався на відповідь начальника відділу Святошинського ВДВС м. Києва.

Також судом допущено грубе порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , яка зверталася до суду з двома скаргами на дії Святошинського ВДВС м. Києва, розгляд обох скарг було призначено на 25 березня 2024 року на 11:15 та 11:20 год.

25 березня 2024 року в м. Києві оголошувалась повітряна тривога, згідно відкритих офіційних даних, в м. Києві повітряна тривога була оголошена о 10:29, відбій був о 11:03, тривога застала представника ОСОБА_1 в районі станції метро «Святошинська». Влада повідомила про ракетну атаку, внаслідок якої уламки впали у декількох районах м. Києва. До суду представник ОСОБА_1 прибув о 11:31, де його повідомили, що обидві скарги розглянуті і рішення буде згодом.

Вважала, що було порушено її право на справедливий суд, оскільки в зв`язку з ворожими обстрілами вчасне прибуття до Святошинського суду м. Києва було неможливим, але суд, нехтуючи заходами безпеки, при реальних ракетних ударах по м. Києву провів судове засідання.

Від АТ «Кредобанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що 08 лютого 2023 року судом було постановлено ухвалу про відмову у видачі дублікату виконавчого листа, проте борг не є погашеним, що підтверджується відомостями з АСВП по виконавчому провадженню № НОМЕР_6, відкритого 01 грудня 2021 року щодо іншого боржника ОСОБА_2 . Виконавче провадження не було закінчене, а тому наведені в заяві підстави не можуть бути прийняті до уваги.

В судове засідання 09 жовтня 2024 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів, за відомими поштовими та електронними адресами, причин неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання не направляли, від АТ «Кредобанк» надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зі змісту вказаних вимог закону випливає, що можливість розгляду скарги на дії державного виконавця у відсутності учасників справи, належно повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, кореспондується з обов`язковим виконанням судом процесуального обов`язку такого повідомлення.

Так, повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. 128 - 130 ЦПК України.

Частинами 1 - 4 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно із ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 повідомлялася судом про дату, час і місце розгляду справи 26 березня 2024 року.

Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи наявні судові повістки, якими викликано учасників справи в судове засідання на 25 березня 2024 року на 11:15 та 11:20 по двом скаргам ОСОБА_1 на дії державного виконавця. Відомості щодо відкладення розгляду справи, що переглядається, на 26 березня 2024 року та повідомлення про нову дату судового засідання в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу 26 березня 2024 року за відсутності ОСОБА_1 , щодо якої відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив її можливості скористатись наданими їй процесуальними правами при розгляді справи та на обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи подану скаргу ОСОБА_1 по суті, апеляційний суд враховує таке.

Із матеріалів справи вбачається, що в грудні 2014 року ПАТ «Кредобанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, просило стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 125 від 29 серпня 2008 року в розмірі 64533 грн. та судовий збір в розмірі 645,33 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 125 від 29 серпня 2008 року в розмірі 64 533 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 645,33 грн. (а. с. 51 - 52 т. 1).

На виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року було видано 08 грудня 2015 виконавчий лист № 2/759/1796/15 (а. с. 85 - 86 т. 1).

ОСОБА_3 є власником автомобіля Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , з правом керування ОСОБА_2 (а. с. 173 т. 1).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29 листопада 2023 року, 23 березня 2016 року державним реєстратором Святошинського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна - а саме на все нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 березня 2016 року, ВП НОМЕР_4, видавник ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві (а. с. 203 т. 1).

01 липня 2017 року інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Житомир ДПП відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до якого огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено в зв`язку з ВП НОМЕР_5 Святошинського РВДВС м. Київ ГРУЮ у м. Києві (а. с. 175 т. 1).

Постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 25 жовтня 2016 року ВП № НОМЕР_5 виконавчий документ повернуто стягувачеві (а. с. 83 т. 1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року частково задоволено скаргу ПАТ «Кредобанк» на дії державного виконавця, визнано постанову головного державного виконавця Святошинського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25 жовтня 2016 року № НОМЕР_5 неправомірною, скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та поновлено виконавче провадження (а. с. 113 - 114 т. 1).

Листом Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 21 березня 2024 року на запит суду повідомлено, що згідно даних АСВП, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа від 08 грудня 2015 року № 2/759/1796/15 про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» у розмірі 64533 грн.; 22 лютого 2016 року державним виконавцем Євпатовою Т.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4; 30 травня 2016 року державним виконавцем Євпатовою Т.Г. винесено постанову про повернення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; станом на 21 березня 2024 року заборгованість згідно виконавчого документу, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не сплачено (а. с. 39 т. 2).

Листом Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 21 березня 2024 року на запит суду повідомлено, що згідно даних АСВП, на виконанні у відділу перебувало виконавче провадження ВП № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа від 08 грудня 2015 року № 2/759/1796/15 про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» у розмірі 64533 грн.; 22 лютого 2016 року державним виконавцем Пилипчуком К.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5; 28 грудня 2018 року державним виконавцем Пилипчуком К.Р., керуючись п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого провадження; станом на 21 березня 2024 року заборгованість згідно виконавчого документу, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не сплачено (а. с. 37 т. 2).

Згідно довідки Святошинського відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 16 вересня 2022 року, на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/259/1796/15, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» суми заборгованості кредитним договором № 125 від 29 серпня 2008 року в розмірі 64533 грн.; під час передачі виконавчих проваджень у зв`язку зі звільненням попереднього державного виконавця, згідно акту прийому-передачі виявлено, що виконавчий документ - оригінал виконавчого листа № 2/259/1796/15, виданого Святошинським районним судом м. Києва відсутній, що свідчить про його втрату (а. с. 135 т. 1).

16 листопада 2022 року АТ «Кредобанк» звернулося до суду з заявою про поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого документа в справі № 759/22144/14 (а. с. 121 - 123 т. 1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року у задоволенні заяви АТ «Кредобанк», заінтересована особа ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачу дубліката виконавчого документа відмовлено з тих підстав, що представник банку звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не надав доказів поважності причин пропущення встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (а. с. 157 - 160 т. 1).

01 грудня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 подала заяви до Святошинського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, в якій просила надати матеріали ВП № НОМЕР_5, НОМЕР_4 для ознайомлення, а також просила скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 315/21 від 21 березня 2016 року по ВП 5024366, скасувати арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 13835694 (спеціальний розділ) від 23 березня 2016 року (а. с. 176, 205 т. 1).

Згідно довідки ТСЦ 6041 від 30 вересня 2023 року, автомобіль Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 станом на 30 вересня 2023 року значиться в арешті на підставі постанови № 315/21 від 21 березня 2016 року ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва, ВП № НОМЕР_4, постанови № НОМЕР_5 від 26 травня 2017 року ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва, ВП № НОМЕР_5 (а. с. 180 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 175/3995/17-ц (провадження № 61-36762св18) викладено правовий висновок, згідно якого триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.

Таким чином, бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 42/158/17 (провадження № К/9901/24644/18) зроблено висновок про те, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Враховуючи, що 01 грудня 2023 року ОСОБА_1 зверталася до Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) з заявою про ознайомлення з матеріалами провадження та про скасування постанови від 21 березня 2016 року № 315/21 про арешт майна боржника, номер запису про обтяження 13835694 від 23 березня 2016 року, але станом на день звернення з даною скаргою відповіді не отримала, заявником ОСОБА_1 фактично не пропущено строк для звернення до суду з цією скаргою, відтак клопотання про поновлення процесуального строку не вирішується апеляційним судом, як надмірне.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року № 606-ХІV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року № 606-ХІV, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 чинного Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 грудня 2018 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 8) визнання боржника банкрутом; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 чинного Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 грудня 2018 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Отже, з огляду на наведені норми Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, тому на час повернення виконавчого листа стягувачу у державних виконавців були відсутні передбачені законом підстави для зняття арешту з майна.

Апеляційний суд звертає увагу, що виконавчий лист у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 було повернуто 30 травня 2016 року стягувачу з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, чинного до 05 січня 2017 року, що відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у вказаній редакції не позбавляло стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Виконавчий лист у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 було повернуто 28 грудня 2018 стягувачу з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 37 чинного Закону України «Про виконавче провадження», а тому його повернення також не позбавляло стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання до 28 грудня 2021 року в межах встановлених законом строків.

Враховуючи викладене, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV та п. 4 ч. 1 ст. 37 чинного Закону України «Про виконавче провадження» не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника, в зв`язку з чим апеляційний суд не знаходить підстав для визнання незаконними дій уповноважених осіб Святошинського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

Водночас, спір у справі, що переглядається, виник у зв`язку з тим, що заява представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 від 01 грудня 2023 року про зняття арешту, накладеного 21 березня 2016 року в межах ВП № 502436661, залишилась без відповіді та реагування уповноважених осіб Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Апеляційний суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

У справі, що переглядається, встановлено, що згідно довідки Святошинського відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 16 вересня 2022 року, оригінал виконавчого листа № 2/259/1796/15, виданого Святошинським районним судом м. Києва відсутній, що свідчить про його втрату (а. с. 135 т. 1), а також, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року у задоволенні заяви АТ «Кредобанк» про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено. Крім того, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання закінчився, зазначеною ухвалою також було відмовлено в поновленні цього строку (а. с. 158 - 160 т. 1).

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Крім того, Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зауважував, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

В постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), від 07 серпня 2024 року у справі № 14-7238/2009 (провадження № 61-6085св24), від 28 серпня 2024 року у справі 947/36027/21 (провадження № 61-12849св23) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відомості щодо наявності відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа № 2/759/1796/15 від 08 грудня 2015 року щодо боржника ОСОБА_1 та стягувача АТ «Кредобанк».

Крім того, апеляційний суд враховує, що згідно довідки Святошинського відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 16 вересня 2022 року, оригінал виконавчого листа № 2/259/1796/15, виданого Святошинським районним судом м. Києва відсутній, що свідчить про його втрату (а. с. 135 т. 1), а також, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року у задоволенні заяви АТ «Кредобанк», заінтересована особа ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачу дубліката виконавчого документа відмовлено.

За наведених обставин відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного 21 березня 2016 року на належне боржнику ОСОБА_1 майно, а саме нерухоме майно і транспортний засіб Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_4, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після повернення його стягувачу та відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо заявника.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року в справі № 2-5422/11 (провадження № 61-1437св22).

При цьому апеляційний суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (з 2016 року) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що виконавче провадження ВП № НОМЕР_6 щодо іншого боржника ОСОБА_2 , відкрите 06 грудня 2021 року, є чинним, що підтверджується інформацією про виконавче провадження з АСВП (а. с. 239 т. 1), і стягувач АТ «Кредобанк» не позбавлений можливості виконання судового рішення, ухваленого на його користь, таким чином, задоволення скарги ОСОБА_1 та зняття арешту з її майна не призведе до порушення права АТ «Кредобанк» на справедливий суд, однією зі складових якого є виконання судового рішення.

Апеляційний суд також враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 442/5495/13-ц (провадження № 61-9362св23), згідно яких «Оскільки станом на день розгляду цієї справи у суді першої інстанції вищевказані виконавчі листи з 22 червня 2016 року повторно не пред`явлені до виконання і постановою Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року в цій справі було встановлено, що первісний кредитор пропустив строк пред`явлення виконавчого листа ще до укладення договору про відступлення прав вимоги, а вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, то Верховний Суд дійшов переконання, що збереження накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника».

Разом із тим, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про зобов`язання відділу державної виконавчої служби скасовувати номер запису про обтяження 13835694 (спеціальний розділ) від 23 березня 2016 року, оскільки запис про обтяження внесений на підставі постанови державного виконавця, а в разі скасування постанови про арешт майна вносяться відповідні зміни до державних реєстрів, в тому числі і щодо скасування обтяження.

Відповідно до частини другої статті 452 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, оскільки на виконанні у державній виконавчій службі відсутні виконавчі провадження, а арешт на майно боржника у виконавчому провадженні діє з 2016 року, за обставинами цієї справи наявні підстави для зобов`язання посадових осіб виконавчої служби зняти арешт, накладений 21 березня 2016 року на нерухоме майно та транспортний засіб Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , у межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_4, оскільки надалі у застосуванні арешту відсутня необхідність.

В задоволенні решти вимог скарги апеляційний суд відмовляє з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки за наслідками апеляційного перегляду скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволена частково, зі Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Зобов`язати Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна і транспортного засобу автомобіля Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , накладений в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21 березня 2016 року.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Стягнути зі Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (м. Київ вул. Гната Юри 9 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 605,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.