Справа № 203/3553/24
Провадження № 2-з/0203/87/2024
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

11 жовтня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в особі судді Колесніченко О.В., розглянувши у провадженні № 2-з/0203/87/2024 заяву представника ОСОБА_1 адвоката Скачко Ольги Анатоліївни про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 за представництва адвоката Скачко О.А. пред`явив позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з дольовому порядку з кожного з відповідачів по 110 000,00 доларів США, витрат на правову допомогу по 7500,00 грн. і судових витрат по 7570,00 грн., обґрунтовуючи такі вимоги тим, що 14 листопада 2008 року ОСОБА_2 (донька позивача), яка перебувала на той час у шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 з 20 лютого 1993 року, отримала від позивача 50 000,00 доларів США на погашення боргу за кредитним договором № 090501-16/20 від 27 травня 2005 року, про що нею складена розписка, а в подальшому 30 грудня 2008 року відповідач ОСОБА_2 за побутовою угодою у присутності свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ще отримала від позивача 170 000,00 доларів США також для погашення боргу за тим же кредитним договором, в результаті чого відповідачі набули у спільну сумісну власність подружжя квартиру АДРЕСА_1 , про що свідчить постанова Дніпровського апеляційного суду у справі № 203/284/17 від 26 жовтня 2021 року про поділ майна подружжя відповідачів в рівних частинах, тобто по 1/2. Разом з тим, не зважаючи на визначений у розписці та побутовій угоді строк повернення позики, відповідачі гроші не повернули, тому позивач просив стягнути з відповідачів борг на загальну суму в 220 000,00 доларів США в рівних частинах.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 за представництва адвоката Скачко О.А. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав заяву про забезпечення позову з вимогами до розгляду справи по суті заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії та будь-які дії по відчуженню нежитлового приміщення поз. 31 у приміщенні АДРЕСА_2 , і заборонити ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по відчуженню щодо іншого паркувального місця поз. 18 у приміщенні АДРЕСА_2 , а також квартири АДРЕСА_1 , бо відчуження та передачі у користування та власність вказаного майна.

Заява обґрунтована тим, що ціна позову 8 956 200,00 грн., відповідачі взяли у борг у позивача суму 220 000,00 доларів США та не повернули, тому дізнавшись про подання до них позову будуть намагатись відчужити нерухоме майно, яке їм належить на праві власності, намагаючись утруднити розгляд його позову, що призведе до затягування часу та збільшення кількості учасників справи, а у випадку задоволенні позову зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09 жовтня 2024 року заява передана судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В.

Розглянувши заяву, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень частини 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника), через що заходи забезпечення мають гарантувати можливість ефективної реалізації на практиці вимоги позивача на випадок розв`язання спору на його користь.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, на що звертав увагу судів Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову визначені ст. 150 ЦПК України, пунктом 4 частини 1 якої передбачено, що позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Судом встановлено, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 204 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Предметом позову є стягнення суми наданої на строк до 30 грудня 2015 року позики загальним розміром 220 000,00 доларів США.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року, що набрало законної сили з постановою Верховного Суду від 19 травня 2022 року, у цивільній справі № 203/284/17, в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на частину квартири АДРЕСА_3 та за кожним на частину паркувального місця поз. 18 загальною площею 30,3 кв.м. у приміщенні № 105 цокольного поверху житлового будинку літ. А-9, А-1, А1-1, А2-1 в будинку АДРЕСА_4 .

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 03 жовтня 2024 року на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2021 року у справі № 203/4600/21 (провадження № 2-з/0203/187/2021) накладена 28 грудня 2021 року заборона на нерухоме майно: паркувальне місце поз. 18 в житловому будинку літ. А-9, А-1, А1-1, А2-1 в будинку АДРЕСА_4 , зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 , а також на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 206,5 кв.м., житловою площею 139,2 кв.м., зареєстровану на праві власності за ОСОБА_2 (а.с.62).

Зважаючи на встановлені судом обставини вже наявного обтяження з забороною відчуження паркувального місця АДРЕСА_5 та на квартири АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про недоведеність позивачем необхідності вжиття заходів забезпечення у заявлений спосіб, оскільки вказане нерухоме майно і так з 28 грудня 2021 року перебуває в стані обтяження такою ж забороною відчуження, як і не доведено обставин спроб щонаймешне з липня 2024 року, тобто часу пред`явлення цього позову, відчуження чи перереєстрації вказаних об`єктів нерухомості, а сама по собі наявність несплаченої з грудня 2015 року заборгованості не може свідчити про спроби відчужити наявне у боржників майно.

Також, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони відчуження ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам нежитлового приміщення № НОМЕР_1 у приміщенні 105 цокольного поверху будинку АДРЕСА_4 , оскільки позивачем не доведено жодними доказами спроб останньої з часу реєстрації свого права власності і 22 липня 2011 року на цей об`єкт відчужити цей об`єкт у будь-який спосіб.

Крім того, суд зважає на те, що предметом спору є сума коштів, а не вказане майно і у випадку задоволення позову стягуватимуться кошти і лише у разі відсутності достатньої суми може бути вирішене питання про звернення стягнення на рухове майно, у зв`язку з чим суд відхиляє твердження позивача про те, що у разі задоволення позову рішення суду можливо буде виконати виключно від звернення стягнення на нерухоме майно відповідачів.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї докази, враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб, оскільки позивачем не доведено, що у разі невжиття заявлених заходів забезпечення виконання рішення суду про стягнення суми коштів буде утруднене чи неможливе у разі не накладення заборони відчуження на належне відповідачам нерухоме майно, тоді як така заборона може призвести до неможливості виконання остаточного судового рішення у цивільній справі № 203/4600/21, що порушуватиме основні засади судочинства, передбачені п.9 ч.2 ст. 129 Конституції України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149, 151, 153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Скачко Ольги Анатоліївни про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовити в повному обсязі.

Ухвала протягом 15 днів з дня підписання може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги о Дніпровського апеляційного суду з правом на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у разі подання скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем вручення копії цієї ухвали, а в іншій частині набирає законної сили з моменту підписання у день її складення.

Суддя О.В. Колесніченко