Провадження №2/523/5571/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2024 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Дяченко В.Г. розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Клименко Олега Вікторовича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Трубачова Наталія Олександрівна, про визнання частково недійсним договору купівлі продажу квартири, в частині зазначення власника, визнання частково недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клименко Олег Вікторович, з позовною заявою до ОСОБА_2 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Трубачова Наталія Олександрівна, в якій просила :

-визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 1171, від 30.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О. НВА597523, в частині зазначенні власника - ОСОБА_2 ;

-визнати частково недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексований номер, 31658256 від 30.09.2016р.;

-визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 66,7м?, житловою площею 37,4 м? за ОСОБА_3 ;

-судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2024 року залишено позовну заяву без руху.

10 жовтня 2024 року представником ОСОБА_1 адвокатом Клименко Олегом Вікторовичем подана заява про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглядається судом відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, що відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20.

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на теперішній час, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 391833401 від 21.08.2024 року, перебуває у власності ОСОБА_2 . Крім того, заявник просить заборонити ОСОБА_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та/або та будь-яким третім особам, будь-яким способом відчужувати, розпоряджатись, користуватись квартирою АДРЕСА_1 , в якій на час звернення мешкає позивачка ОСОБА_1 . Зокрема заборонити:- вселення, передачу в оренду, найм, іпотеку, заставу, здійснювати будівництво, реконструкцію, ремонт, реєструвати повідомлення про початок виконання або готовність будівельних робіт, та про готовність об`єкту до експлуатації. Заборонити держаним приватним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації, в тому числі (Міністерству юстиції України, його структурним та територіальним органам, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, у відповідності до Закону України, «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), вчиняти будь які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно а також вносити до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо наступного об`єкту нерухомого майна.

Свою заяву обґрунтував тим, що предметом розгляду даної справи є визнання частково недійсним договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , в частині зазначення власника квартири, яка була придбана її покійним чоловіком ОСОБА_3 , однак через небажання оформляти майно на себе, договір купівлі-продажу було оформлено на батька- відповідача по справі.

Відтак, з урахуванням можливого наміру ОСОБА_2 на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на користь третіх осіб, невжиття заходів забезпечення позову може значною мірою ускладнити або зовсім унеможливити захист прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_1 , а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Крім того, беззаперечно будуть зачеплені права та інтереси третіх осіб які також понесуть значні матеріальні та моральні витрати, у зв`язку із чим сторона позивача змушена звернутись до суду із заявою про забезпечення позову.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, долучені до неї документи, суд прийшов до наступного.

Згідно з ч. 1 до 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно ч. 2 до 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, та і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цей правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України у справі за № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року.

Нормами статті 80 ЦПК встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК унормовано обов`язок доказування і подання доказів, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між сторонами виник майновий спір, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач по справі - ОСОБА_2 .

Підставою для звернення до суду з заявою про забезпечення позову є те, що відповідач можливо відчужить квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на користь третіх осіб, що ускладнить або зовсім унеможливить захист прав, свобод та законних інтересів позивача.

Однак, сам по собі факт перебування квартири у власності відповідача не свідчить про наявність підстав вважати, що відповідач має намір відчужити квартиру. З моменту реєстрації права власності на квартиру за відповідачем минуло 8 років і позивач не надає жодних доказів, які б підтверджували намір чи бажання відповідача у будь-який спосіб здійснити відчуження квартири. Відтак, вказана заява ґрунтується тільки на припущеннях, а самі лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження відповідачем нерухомого майна, без наведення відповідного обґрунтування не можуть бути підставами для застосування заходів забезпечення позову.

Отже, судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту і заборони будь-яким способом відчужувати, розпоряджатись, користуватись квартирою, однак не встановлено реальної загрози, за якої невжиття саме такого заходу забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано переконливих доводів на користь того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не доведено належними доказами існування ризиків невиконання можливого рішення суду, доходжу висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст.ст. 30,149-153, 261, 353 ЦПК України,суддя-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Клименко Олега Вікторовича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Трубачова Наталія Олександрівна, про визнання частково недійсним договору купівлі продажу квартири, в частині зазначення власника, визнання частково недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на квартиру.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено у порядку та строки, передбачені ст. ст. 153, 353, 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 12.10.2024 року.

Суддя