г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 197/1256/21
Номер провадження 2/213/1626/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року місто Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі судді Мазуренко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Новак Артур Михайлович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2024 року до Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно до розпорядження №862 Широківського районного суду Дніпропетровської області надійшла вказана цивільна справа.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14.12.2019 року він уклав договір про надання фінансового кредиту №08484-12/2019 з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», за яким кредитодавець надає позичальникові фінансовий кредит у розмірі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. У відповідності до п.1.2 1.3 договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 12.01.2020 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію». За користування кредитом клієнт сплачує товариству 620,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,70% на добу. Тип процентної ставки фіксована. 21.05.2021 року згідно до говору факторингу №21052021ТОВ «Фінансова компанія Інвеструм» відступила право вимоги заданим договором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Зазначає, що лише після підписання даного договору про надання фінансового кредиту позивач отримав від відповідача вказаний кредитний договір та інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій з метою прийняття ним обгрунтованого рішення. Також зазначає, що відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», не надано позивачу паспорт споживчого кредиту. Тобто, відповідач ввів в оману позивача, оскільки не надав інформацію необхідну для здійснення свідомого вибору, у тому числі й щодо сплати штрафних санкцій за договором. Просить визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту №08484-12/2019 від 14.12.2019 року, укладеного між ним та ТОВ «Фінансова компанія Інвеструм», стягнути витрати по справі.

Відповідачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надано відзив на позовну заяву. Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, необгрунтованимим та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що підписанням Кредитного договору, ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Частиною 2 ст.12 Закону України «Про фінасові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції, що діяла станом на час укладення угоди, передбачала обов`язок фінансових установ перед укладанням договору повідомляти клієнта у письмовій та електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги. Відповідно до п.1.6 Кредитного договору невідємною частиною договору є Правила надання коштів у позику, які розміщені на сайті Товариства. Тобто, в обов`язки ТОВ «ФК Інвеструм» входило надати інформацію споживачу, а ознайомлення з правочином, оцінка та осмислення входить до відповідальності самого споживача. Також зазначає, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором W54002. Сторонами дотримано умови оформлення договору, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Також, не погоджується зі стягненням витрат на правничу допомогу, оскільки заявником не доведені витрати у розмірі 5000,00 грн.

У судове засідання сторони не викликались.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

09 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні ним правовідносини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 14.12.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», , місцезнаходження: 04071, м.Київ, вул. Ярославська, 6, в особі Директора Леонтьєвої Оксани Сергіївни, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 (далі «Клієнт»), з другої сторони, разом по тексту «Сторони», уклали Договір про надання фінансового кредиту №08484-12/2019 (а.с.5-7).

Згідно п.1.1 Договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором.

Згідно п.1.2 Договору, кредит надається строком на 30 днів, до 12.01.2020 року.

Згідно п.1.3 Договору, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 620% (процентів) річних від суми кредиту з розрахунку 1,70% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована.

Згідно п.1.4 Договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.

Згідно п.3.3.2 Договору, Клієнт має право отримувати інформацію про послуги, які надає Товариство та іншу інформацію, доступ до якої передбачено законодавством України (ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно п.5.1 Договору, всі зміни та доповнення до Договору оформлюються шляхом підписання сторонами додаткових договорів з використанням одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно п.6.9 Договору, Клієнт підтверджує, що отримав від Товариства до укладання цього Договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ст.203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що лише після підписання даного договору про надання фінансового кредиту позивач отримав від відповідача вказаний кредитний договір та інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій з метою прийняття ним обгрунтованого рішення. Також зазначає, що відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», не надано позивачу паспорт споживчого кредиту. Тобто, відповідач ввів в оману позивача, оскільки не надав інформацію необхідну для здійснення свідомого вибору, у тому числі й щодо сплати штрафних санкцій за договором.

З приводу зазначеного, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Отже, позичальник був обізнаний щодо умов договору, оскільки скористався послугами кредитора за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, та перед укладенням договору мав самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Позивач уклав Договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», підписавши електронним підписом W54002, та отримав кредит у розмірі 5000,00 грн., про що зазначив у позовній заяві.Факт отримання грошових коштів у вказаній у договорі сумі позивач не спростовує, що також є свідченням прийняття ним умов Договору.

Згідно п.3.3.2 Договору, Клієнт мав право отримувати інформацію про послуги, які надає Товариство та іншу інформацію, доступ до якої передбачено законодавством України (ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Договір був укладений строком до 12.01.2020 року. Зобов`язання за Договором позичальником не були виконані, що породило відповідальність за невиконання умов, визначених у договорі, з якими позичальник (позивач) був ознайомлений та йому були зрозумілі у момент укладання договору.

Реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором (ч.5 ст.203 ЦК України) було визначено та посвідчено сторонами договору, що спростовує наведені позивачем доводи.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд вважає дії позивача недобросовісним користуванням своїми правами при укладанні договору (також і з огляду на інші численні звернення з позовами про захист його прав як споживача за договорами, де він є позичальником, та умови яких не виконувались). Насильницьких дій щодо укладання договору судом не встановлені, оскільки надана позикодавцем грошова сума відповідала інтересам позичальника.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 міститься висновок, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Таким чином, наявність умислу, нечесної підприємницької діяльності, порушення принципу добросовісності в діях відповідачів, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, як й сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки доводи позивача не підтверджені доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При розподілі судових витрат суд керується нормами ч.1 ст.141 ЦПК України. Під час звернення до суду позивач звільнений від сплати судових витрат на підставі ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Керуючись ст.ст.6, 526, 610, 612, 625, 638, 641, 644 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст.7, 12, 13, 79-81, 89, 141, 247 ч.2, 258, 263-265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Новак Артур Михайлович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», про захист прав споживачів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Представник позивача: адвокат Новак Артур Михайлович, адреса: 50027, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Соборності, буд.35, оф.3; свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №4585 від 29.11.2019 року;

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, місто Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, ;

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», місцезнаходження: 03150, місто Київ, вул. Велика Васильківська, буд.72, .

Дата складення повного тексту судового рішення - 09 жовтня 2024 року.

Суддя В. В. Мазуренко