Провадження № 712/3331/24
У Х В А Л А

11 жовтня 2024 року Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ТОКОВА С.Є., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Просить суд виділити їй у власність 100% частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; надати їй право на відчуження квартири без згоди відповідача ОСОБА_2 ; надати їй право внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна без згоди відповідача.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суддею встановлено наступне.

Вимоги до позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України.

Подана позовна заява підлягає залишенню без руху, як така, що не відповідає вимогам статей 175 і 177 ЦПК України, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до пункту 4 і 5 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України N11 від 21 грудня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Так, предметом даного позову є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.07.2016. посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М., належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 .

Разом з тим, в прохальній частині позовної заяви позивач просить виділити їй у власність 100% частки квартири, яка і так належить їй на праві приватної власності. Крім того, позивачем у позовній заяві зазначається, що відповідач не висуває до неї майнових претензій щодо поділу майна подружжя та погодився залишити за нею право власності на квартиру.

Згідно ч. 1, 3 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Таким чином, позивачем не надано доказів порушених, невизнаних або оспорюваних її прав.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, провадження у справі не може бути відкрито, а тому відповідно до ч. 1ст. 185 ЦПК України її слід залишити без руху з вказаних вище підстав та надати позивачеві строк для усунення недоліків, протягом десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Роз`яснити позивачу, що згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175 позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 23, 33, 34, 49, 174-177, 184, 185, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заявуОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишити без руху, надавши позивачу строк у десять днів для усунення зазначених недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, заяву вважати неподаною та повернути заявнику разом зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Соснівського

районного суду м Черкаси С.Є. Токова