Справа № 522/4555/24
Провадження № 2/522/4052/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2024 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-278625 від 05.06.2020 року у розмірі 191 302,47 грн., суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.06.2020 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-278625, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, в свою чергу позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 05.03.2024 року заборгованість за кредитним договором становить 191 302,47 грн., в тому числі 89 823,75 грн.-тіло кредиту, 101 478,72 грн.-відсотки. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Справа була розподілена на суддю Приморського районного суду м.Одеси Суворову О.В. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2024 року.

Ухвалою суду від 10.04.2024 року провадження у справі було відкрито.

До суду 21.06.2024 року від представника позивача надійшли пояснення по справі, згідно яких на підставі звернення відповідача було списано частину нарахованих відсотків, а саме за період з 29.03.2023 року по 18.06.2024 року, тому на підставі цього просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі147 447,92 грн., з яких: 89 823,75 грн.-заборгованість за тілом кредиту, 54 596,17 грн.-заборгованість за відсотками. (а.с. 71-76). Зазначені пояснення були також направлені відповідачу.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 04.06.2024 року про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 , з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси Німас І.Я. №448/24 від 02.07.2024 року, було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Матеріали справи були передані судді Домусчі Л.В. 03.07.2024 року.

Ухвалою суду від 04.07.2024 року суддею прийнято до свого провадження цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 26.08.2024 року.

У судове засідання 26.08.2024 року сторони не з`явилися, були повідомленіналежним чином, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності банку. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справивідкладено на 07.10.2024 року.

До суду 16.09.2024 року від представника відповідача-адвоката Скользнєвої В.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просила відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за надання правничої допомоги.

В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач не отримував досудову вимоги від позивача та матеріалами справи не містять належних доказів отримання відповідачем даної досудової вимоги від 06.02.2024 року, а тому у позивача відсутнє право на дострокове повернення кредиту. Щодо нарахування відсотків за кредитом з 31.03.2023 року, то зазначає, що відповідач був призваний на військову службу з 31.03.2023 року по теперішній час, а тому згідно ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом не нараховуються.

До суду 19.09.2024 року від представника АТ «Кредобанк» надійшла відповідь на відзив, згідно якого просили позов задовольнити у повному обсязі на підставі додаткових пояснень від 20.06.2024 року, а відзив повернути відповідачу.

В обґрунтуваннявідповіді на відзив зазначено, що представником відповідача пропущено строк на подання відзиву. Щодо неотримання відповідачем досудової вимоги, то вона згідно чинного законодавства та Кредитного договору направлялась за адресою відповідача, яка зазначена у договорі, а тому вважається, що позивач не порушив норми закону та вчинив відповідно до них. Щодо процентів, то 21.06.2024 року позивачем до суду було подано пояснення згідно яких, на підстав звернення відповідача до відділення банку, було списано частину нарахованих відсотків за період з 29.03.2023 року по 18.06.2024 року, тобто доводи сторони відповідача щодо незаконного нарахування відсотків з 31.03.2023 року не мають відображення у сумі заборгованості.

У судове засідання 07.10.2024 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності банку. У відзиві наявне клопотання представника відповідача-адвоката Скользнєвої В.В. про розгляд справи за відсутності сторони відповідача на підстави поданих доказів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України та у зв`язку з перебування судді ОСОБА_4 у відпустці з 14.10.2024 року по 15.10.2024 року, датою складення даного судового рішення є 16.10.2024 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 03.06.20220 року між Акціонерним товариством "Кредобанк" та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву № CL-278625 фізичної особи на отримання готівково кредиту. Зазначена анкета підписана відповідач особисто. (а.с. 34).

05.06.2020 року між Акціонерним товариством "Кредобанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CL-278625, за п. 1 якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі визначені в цьому кредитному договорі. Кредитний договір підписаний відповідачем власноручним підписано та не оскаржується. (а.с. 24-26).

Згідно розділу 2 кредитного договору, позичальник отримав кредит в розмірі 100 000 грн., терміном кредитування 60 місяців, тобто до 04.06.2025 року.

За користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 55% річних (п. 4.1). Загальні витрати позичальника за кредитним договором становлять 198 612,23 грн. (п. 4.4). Орієнтовна реальна процентна ставка 71,19 % річних (п. 4.5).

Також позивач до суду надано Паспорт споживчого кредиту від 05.06.2020 року, який підписаний відповідачем особисто. (а.с. 27-28).

Факт отримання відповідачем грошових коштів за вищевказаним кредитним договором підтверджено меморіальним ордером № 29315390 від 05.06.2020 року (а.с. 8) та не спростовано відповідачем.

Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту №CL-278625 від 05.06.2020 року станом на 05.03.2024 року загальна сума заборгованості становить 191 302,47 грн., що складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 89 593,75 грн., суми заборгованості за відсотками в розмірі 101 478,72 грн. (а.с. 6-7).

З руху коштів по рахунку з 05.06.2020 року по 05.03.2024 ОСОБА_5 вбачається, що останній користувався кредитними коштами та періодично погашав заборгованість (а.с. 9-23).

06.02.2024 року за вих. №2049/2024 АТ «Кредобанк» на адресу ОСОБА_1 надіслано досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, у якому просили протягом 30 днів з моменту отримання вимоги усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу у сумі 187 263,92 грн. , з яких: сума заборгованості за тілом кредиту-89 823,75 грн, сума заборгованості за відсотками-97 440,17 грн. (а.с. 33).

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між Банком та фізичною особою виникли правовідносини з кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Предметом позову у справі, яка розглядається, є стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором.

Із змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Із змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.

Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно положень ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонамиПримірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У даній справі кредит видано 05.06.2020 року на споживчі цілі, а дострокову вимогу пред`явлено 06.02.2024 року, тобто під час дії Закону про споживче кредитування.

Висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Судувід 26 травня 2020 року у справі № 638/13638/15-ц та постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16, про необхідність виконання банком обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором споживчого кредиту застосовні до спірних правовідносин, адже стаття 25 Закону про споживче кредитування, яка діяла на момент пред`явлення банком досудової вимоги у справі, відображає сформульований Верховним Судом та Верховним Судом України висновок щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості.

У справі правове значення для правильного вирішення спору має не лише встановлення факту відправлення банком повідомлення про дострокове повернення кредиту боржнику, а й фактичного повідомлення боржника про наявність такої вимоги, оскільки для неповідомленої особи (для відома якої така вимога не доведена) обов`язок її виконати виникнути не може.

У пунктах 6.9., 6.10. Кредитного договору сторони узгодили, що банк у випадках, передбачених пунктом 3.3 цього договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п.6.9. Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно п.п.3.3.2., 3.3.3. Кредитного договору) протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомленняБанку (п.6.9. Кредитного договору).

Згідно з пунктом 3.3 цього договору банк вправі відмовити у виплаті Позичальнику кредиту або його частини та/або припинити кредитування Позичальника у випадку:

3.3.1. передбаченому п.4.11. Кредитного договору:

3.3.2. прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць;

3.3.3. порушення Позичальником істотних умов Кредитного договору, зокрема: надання для здійснення платежів документів, що не відповідають вимогам законодавства України та встановленим в Банку правилам; представлення Позичальником у Банк для отримання кредиту документів/інформації, що виявились недостовірними; невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених Кредитним договором.

Підставою позову є наявна заборгованість у зв`язку з порушенням Позичальником істотних умов Кредитного договору.

07.02.2024 року АТ «Кредобанк» звернулося до відповідача з досудовою вимогою від 06.02.2024 року № 2049/2024, в якому повідомило про наявність станом на 05.02.2024 року суми боргу у розмірі 187 263,92 грн., з яких: 89 823,75 грн. заборгованість за тілом кредиту, 97 440,17 грн. - заборгованість за відсотками. Кредитор поставив вимогу достроково повернути вказану суми (а.с. 33).

Відповідач не спростовує факт наявності заборгованості.

Вимоги про дострокове повернення кредиту було направлено на адресу відповідача, зазначену ним у кредитному договорі цінними листами з описом з повідомленням про вручення (а.с. 34-36), проте вручене не було. Згідно з трекінгом Укрпошти підставою повернення зазначено: невдала спроба вручення (передача не зберігання), за закінчення встановленого терміну зберігання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

Належним дотриманням процедури повідомлення боржника про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21).

З урахуванням вищевказаного суд не приймає до уваги довід сторони відповідача щодо неотримання відповідачем досудової вимоги від 06.02.2024 року про дострокове погашення заборгованості з незалежних від банку причин. Крім того представник відповідача не заперечує факт направлення досудової вимоги банку на адресу реєстрації відповідача, тобто не заперечує факт виконання Банком вимог Закону України «Про споживче кредитування» та умов укладеного між сторонами кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за Кредитним договором № CL-278625 від 05.06.2020 року у розмірі 89 823,75 грн.

Щодо нарахування та стягнення процентів.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки умови договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальник), стягнути 101 478,72 грн. заборгованість за відсотками.

Між тим з пояснень Банку від 21.06.2024 року судом встановлено, що після подання даної позовної заяви відповідач звернувся до відділення банку АТ «Кредобанк» з проханням зняти наявну заборгованість у зв`язку з об`єктивними обставинами. Кредитором було прийнято рішення в індивідуальному порядку списати ОСОБА_1 частину нарахованих відсотків за період з 29.03.2023 року по 18.06.2024 року за Кредитним договором № CL-278625 від 05.06.2020 року.

Таким чином станом на 18.06.2024 року сума заборгованості за кредитним договором була зменшена та заборгованість відповідача перед позивачем за відсотками становить 54 596,17 грн.

Отже доводи сторони відповідача щодо нарахування відсотків за користування кредитом з 31.03.2023 року суд не бере до уваги. Крім того суд зауважує, що відповідачем не оспорюється заборгованість по відсоткам, яка була нарахована до 31.03.2023 року, а тому підлягає задоволенню.

Оскільки позивач не зменшив позовні вимоги відповідно до норм ЦПК України , тому позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково у розмірі 147 447,92 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 89 823,75 грн., заборгованості за відстоками-54 596,17 грн.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В порядку статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у виді сплати судового збору в розмірі 2 333,67 грн., оскільки позов задоволено на 77,07 %.

Окрім того, позивач просить суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 130,24грн.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом установлено, що представництво позивача було доручено Адвокатському об`єднанню «Бізнес і право», представником якого був ОСОБА_6 , який здійснював свої повноваження на підставі Довіреності № 13439 від 09.01.2024 року (а.с. 45).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» в особі директора Король-Єгорової Є.В. та АТ «Кредобанк» (з даного договору надано лише першу та останню сторінки) (а.с.43-44); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Павленка С.В. (а.с. 46); копію довіреності № 13439 від 09.01.2024 року, надана АТ «Кредобанк» Павленку С.В. (а.с. 45)

Суд враховує правову позицію висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи, посвідчення про відрядження).

Разом з тим, до позовної заяви не додано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, не надано детального опису робіт. Окрім того не надано повний текст договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року.

У зв`язку з відсутністю документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, суд вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.1, 3, 15, 16, 203, 207, 509, 524-526, 530, 536, 549-551, 610-612, 625, 626, 629, 638-640, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (, 79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78) заборгованість за кредитним CL-278625 від 05.06.2020 року станом на 18.06.2024 року у розмірі 147 447 (сто сорок сім тисяч чотириста сорок сім) гривень 92 копійки, з яких:

- 89 823,75 грн. заборгованість за кредитом;

- 54 596,17 грн. заборгованість по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (, 79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78) судовий збір у розмірі 2 333 (дві тисячі триста тридцять три) гривні 67 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 16.10.2024 року.

Суддя: Л.В. Домусчі