Справа № 369/2465/23
Провадження № 2/369/879/24
РІШЕННЯ

Іменем України

01.05.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А. Я.,

при секретарі Лоу А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, які визначені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.01.2021 року по справі № 369/14146/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розміру, що визначений у твердій грошовій сумі 2 500,00 грн щомісячно, на 1/4 частку із усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною її повноліття.

Даний позов обґрунтував тим, що з 28.07.2007 року, позивач ОСОБА_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 .

Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.02.2008 року серії НОМЕР_1 , про що складений актовий запис №579.

У подальшому рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

У наслідок чого, в листопаді 2020 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до нього про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, він як батько дитини, не заперечував та з цього приводу склав офіційну письмову заяву до суду, у якій просив задовольнити позов ОСОБА_3 частково, а саме стягнути з нього аліменти у розмірі 2 500,00 грн. Та як наслідок рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2021 року (справа №369/14146/20) з нього - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 - аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500,00 грн щомісяця, з урахуванням щомісячної індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду - 10.11.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Вищевказане рішення він виконував належним чином, регулярно сплачував аліменти, оскільки дбав про належне матеріальне забезпечення сина.

Однак, наразі вимушений звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, оскільки в нього несподівано було виявлено хворобу, а саме, 21.07.2022 року вимушено звернувся до лікаря та був госпіталізований до КМКЛ №5 м. Києва, з симптомами біль у спині та після обстеження йому було встановлено діагноз «Гострий гнійний правобічний псоіт». У цей же день йому була проведена операція. 01.08.2022р. був виписаний із лікарні у задовільному стані на амбулаторне лікування, що підтверджується копією виписки №4239 із медичної карти стаціонарного хворого. У подальшому, 23.08.2022 року відбулася друга госпіталізація, повний діагноз хронічний гнійний артрит правого кулькового суглобу, больовий синдром, Остеохондроз хребта. У наслідок чого, знову відбулося оперативне втручання, заміна кулькового суглобу на тимчасовий та 08.09.2022р. він був виписаний на амбулаторне лікування, що розписане щонайменше на два місяці, що підтверджується копією довідки-виписки № 582380 з історії хвороби стаціонарного хворого. Згодом, 14.12.2022 року третя госпіталізація КМКЛ № 12 м. Києва, повний діагноз: спейсер правого кулькового суглобу. Больовий синдром. ФН II ст. НЦД за гіпотонічним типом, неповна блокада ЛНПГ, ПГЛНПГ 22.12.2022р. Операція: Ревізійне ендопротезування правого кулькового суглобу (протез: 2дттег). 03.01.2023 року виписаний на амбулаторне лікування з призначеннями лікаря на три місяці, що підтверджується копією виписки №10669 з історії хвороби стаціонарного хворого на МСЕК.

Дані обставини поставили позивача та його родину на межу виживання, враховуючи, що його мати та батько пенсіонери за віком, батько інвалід ІІ-гр. з 2016р.). Тільки остання операція із заміною правого суглобу на штучний, коштувала його родині понад 200 000,00грн. та загалом за останні 7-8 місяців було витрачено на те, щоб хоч якось поставити його на «ноги» понад 300 000,00 грн. Витрати на чисельні та різнобічні аналізи, МРТ й закупівлю ліків становили п`яти значних рахунків. Унаслідок чого наразі він пересувається на милицях, навантаження на ногу та суглоб категорично заборонено й постійно знаходиться під дією знеболюючих препаратів.

Також зазначає, що з жовтня 2022 року він є інвалідом ІІ-ї групи й йому призначена державна соціальна допомога у розмірі 2 100,00 грн (дві тисячі сто) грн, що підтверджується копією довідки про дохід та посвідчення інваліда ІІ-ї групи додається.

При цьому, отриману в лютому 2023 року допомогу (пенсію) був вимушений повністю віддати, щоб погасити заборгованість по аліментах, хоча б за три місяці (серпень, вересень, жовтень). Раніше його робота була пов`язана з важкою фізичною працею, однак зараз навантаження заборонено, тому вищевказана допомога для нього є на сьогоднішній день єдиним джерелом доходу, а призначені аліменти перевищують дохід і є вкрай обтяжливими для нього.

Унаслідок чого, ОСОБА_4 просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2021 року на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стягуються у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500,00грн щомісяця до 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

23.02.2024 року за вх. № 9592 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву, згідно з яким, відповідачка заперечує проти заявлених позовних вимог, оскільки твердження позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Вказує, що позивач, як батько добросовісно не сплачував аліменти на утримання сина, внаслідок чого станом на 20.09.2023 року у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 85 000 грн. При цьому, відповідач станом на дату звернення до суду з позовом не сплатив їй жодної гривні в погашення наявної заборгованості. Відповідач також вказує, що позивач не надав до суду доказів на погіршення свого матеріального стану та доказів на обґрунтування своїх тверджень, оскільки до позовної заяви долучено лише одну квитанції понесених витрат та й та поганої якості з якої неможливо зрозуміти хто є платником та за що було проведено оплату. Таким чином витрати позивача на лікування не підтверджені належними та допустимими доказами, тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні позивач підтримав свій позов та просив суд задовольнити його.

Натомість, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на обґрунтування власних позовних вимог.

Вислухавши думку та доводи учасників провадження, дослідивши письмові докази у справі, відзив на позовну заяву, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно дост.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Так, ухвалоюКиєво-Святошинського районного суд Київської області від 02.05.2023 року у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

При цьому, сторони скористалися своїми правами визначеними ЦПК України, а саме до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідь на відзив до суду не надходила. Сторонами долучено до матеріалів справи докази, які вони вважали за необхідне подати до суду.

Під час судового розгляду судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області від 04.08.2014 року по справі №369/6862/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розірвано.

Рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області від 28.01.2021 року по справі № 369/14146/20, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500,00 грн щомісячно, з урахуванням щомісячної індексації, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду 10.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, як вказує позивач у своїй позовній заяві його стан здоров`я суттєво погіршився в нього несподівано було виявлено ряд захворювань: гострий гнійний правобічний псоіт,хронічний гнійний артрит правого кулькового суглобу, больовий синдром, остеохондроз хребта, спейсер правого кулькового суглобу, больовий синдром ФН II ст. НЦД за гіпотонічним типом, неповна блокада ЛНПГ, ПГЛНПГ», у наслідок якої він переніс декілька операцій щодо заміни кулькового суглобу, що підтверджується копією виписки №4239 із медичної карти стаціонарного хворого, копією довідки-виписки № 582380 з історії хвороби стаціонарного хворого, копією виписки №10669 з історії хвороби стаціонарного хворого на МСЕК. Внаслідок яких отримав ІІ групу інвалідності, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_4 .

У зв`язку з чим, родина позивача понесла надмірні фінансові витрати та наразі позивач не має змоги працювати та сплачувати аліменти на утримання сина саме у такому розмірі, який присуджено йому за рішенням суду, тому просить суд зменшити розмір аліментів з 2 500 грн щомісячно на частку у розмірі 1/4 всіх його доходів, який наразі складає 2 100 грн пенсії по інвалідності.

Разом з тим, позивачем на підтвердження погіршення свого матеріального стану не долучено достатньо належних доказів, а саме, позивачем не надано до суду будь-яких відомостей про те, що останній не є працевлаштованим та у нього відсутній будь-який дохід, окрім допомоги по інвалідності, а також відомостей про наявність чи відсутність у нього у власності нерухомого та рухомого майна, відомості про отримані доходи протягом року. За таких обставин, з наданих до суду доказів суд не може достеменно встановити наявність факту суттєвого погіршення матеріального стану позивача, який би слугував би підставою для зменшення розміру аліментів.

Більше того, у своїй позовній заяві позивач вказував про суми понесених витрат на проведені йому операції, однак у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження таких цих сум.

Так, згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що на даний час існують підстави для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої суми у розмірі 2 500 грн щомісячно до 1/4 частин частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття, оскільки у нього суттєво погіршився стан здоров`я та як наслідок його матеріальне становище, що не дозволяє йому надавати підтримку відповідачу шляхом сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі визначеному рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області від 28.01.2021 року по справі № 369/14146/20.

А отже, при таких обставинах позивач вважає, що розмір аліментів сплачуваних ним на утримання сина є занадто високим та непосильним йому, тому звертається до суду з даним позовом.

Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Так позивачем до суду не надано відомостей про його доходи та витрати у зв`язку зі погіршенням його стану здоров`я, відомості про тривалість такого стану, його трудову діяльність та отримання доходів, які б свідчили про погіршення його матеріального становища.

Таким чином, позивачем під час судового розгляду не доведено обставин на які він посилається, як на підставу для зменшення розміру аліментів.

За таких обставин, суд враховує доводи відповідача та її представника, які просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та вважає, що наразі відсутні підстави для задоволення його позовних вимог судом.

Так, відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 77, 80-81, 89, ч. 1 ст. 141, 263, 265 ЦПК України, ст. 180-182, 192 СК України, Конституцією України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Андрій ВОЛЧКО