РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2149/24

12 вересня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Дмитрук О. С.

за участі:

представника позивача - адвоката Таргонія В.М.(дистанційно)

представника відповідача - адвоката Гуменюк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Костопіль за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року адвокат Таргоній В.М., як представник позивач ОСОБА_1 , законним представником якого є його мати ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (далі - АТ "Українська Залізниця") про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 червня 2023 року на залізничній колії станції Костопіль вантажний потяг №2840 скоїв наїзд на гр. ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих травм помер. Після смерті батька, позивач відчуває пригнічення, в його житті відбулися невиправні зміни, а трагічна подія повністю зруйнувала важливий життєвий зв`язок, тобто зазнав моральної шкоди.

Свою моральну шкоду позивач мотивує тим, що внаслідок смерті батька позивач назавжди позбавлений можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з його сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Він не зможе отримати від батька пораду, не зможе запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях. Також позбавлений можливості отримувати любов, турботу та підтримку від батька. Для дітей важливими є виховання, порада та підтримка батька, приклад для наслідування. Смертю батька порушено його право на гідний рівень життя, адже він втратив свого годувальника і тепер його забезпечення покладається лише на матір. Отже, в житті стались істотні зміни, негативні наслідки від втрати він буде відчувати протягом всього свого життя, відновити попередній стан неможливо, втрата батьків для дитини є найтяжчим і найгіршим з усього, що може статись в житті. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 250 000 грн.

Враховуючи наведене просив суд стягнути з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1. 250 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 03 червня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що повідомлено сторони.

Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив.

Відповідачем подано відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач із вказаною позовною заявою не погоджуємося повністю з наступних підстав.

Так кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000261 від 04.06.23, було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Вина локомотивної бригади у даній дорожньо-транспортній пригоді відсутня, а в даному випадку саме загиблим ОСОБА_3 було допущено порушення «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», а саме: ходіння по залізничних коліях, перебування на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Також вважають, що сума моральної шкоди в розмірі 250 000 гривень не відповідає принципу розумності та справедливості, оскільки моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (див. mutatis mutandis, "The Sundday Times проти Великобританії" (N 1) (стаття 50), рішення від 6 листопада 1980 р., серія А N 38, с. 17, параграф 41, та "Пробстмеїр проти Німечинни", рішення від 1 липня 1997 р., Доповіді 1997-VI, с. 1140, параграф 77). Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справах № 439/1213/18-ц від 17.06.2020 та № 355/981/16-ц 12.12.2018.

Окрім того, вважають недоведеним належним та допустимими доказами заявлених позивачем підстав відшкодування моральної шкоди стосовно порушення нормального способу життя, а також щодо часу та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, підтверджень існування певних відмінних обставин за життя загиблого.

Рахують, що позивачем не підтверджено, що смертю батька порушено право неповнолітнього на гідний рівень життя, оскільки жодним доказом не доведено, що позивач був на утриманні батька, і внаслідок загибелі позивач втратив матеріальну підтримку. Оскільки, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Крім факту втрати рідної людини, будь-яких доказів обґрунтування доводів позивача такої шкоди суду не подано. У зв`язку з цим, просили в задоволенні позову відмовити.

Представник Позивача - адвокат Таргоній В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та просив його задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Гуменюк І.П. в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечувала проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

03 червня 2023 року на залізничній колії станції Костопіль вантажний потяг №2840 скоїв наїзд на гр. ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих травм помер.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Костопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 14 липня 2023 року.

Згідно з висновком експерта №47 від 14.07.2023 року причиною смерті ОСОБА_3 стали несумісні з життям ушкодження - масивні травми тіла з чисельними відкритими уламковими переломами кісток основи і склепіння черепа, руйнуванням головного мозку та чисельними переломами кісток тулуба і пошкодженнями внутрішніх органів. У пункті 1.2.4.6 висновку детально перелічені тілесні ушкодження, які виявлені при дослідженні трупа із вказівкою на прижиттєвість отримання тілесних ушкоджень, які утворились від значної за силою дії тупих предметів, можливо при залізничній травмі, Тілесні ушкодження є тяжкими, які небезпечні для життя у момент їх спричинення, а у даному випадку призвели до смерті потерпілого. При судово-медичній токсикологічній експертизі крові ОСОБА_3 виявлений етиловий спирт в концентрації 1,13 проміле, що відповідно до живої особи відповідає легкого ступеня алкогольного сп`яніння.

Відповідно до акту огляду тепловоза серії ТЕ33АС №2012, встановлено, що зауважень по роботі тепловоза не було, гальмівна та пісочна система працює справно .

Відповідно до довідки розшифрування касети реєстрації пам`яті поїзда, локомотив рухався при швидкості 54 км/год, гальмівний шлях склав 228 метрів. Дотримавшись пункту 2.6 Розділу 2 Правил, де забороняється переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м., то смертельного випадку можна було б уникнути.

Постановою слідчого від 31 серпня 2023 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України, в діях працівників залізничного транспорту ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вини не встановлено.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 03 травня 2018 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального районного управління юстиції у Рівненській області, загиблий ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №310.

При розгляді справи судом враховано відповідні норми права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини перша-друга статті 11 Закону України "Про залізничний транспорт").

Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.

У той же час Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, заборонено підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки; сидіти на краю посадкової платформи, перону; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти, 2.16, 2.19, 2.20).

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Така ж правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22), від 29 травня 2023 року у справі № 283/2536/21 (провадження № 61-2396св23).

Суд, рахує встановленим, що причиною загибелі гр. ОСОБА_3 стала особиста необережність потерпілого, який знаходився на залізничних коліях в стані алкогольного сп`яніння, однак ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, разом з тим підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.

Суд рахує, що обставини щодо спричинення шкоди виникли не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, однак це не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Матеріали справи не містять, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

Також висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18, де зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі "STANKOV v. BULGARIA", § 62,).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у його життєвих обставинах. При цьому суд виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, з врахуванням глибини емоційних переживань та моральних страждань через передчасну смерть батька, порушення укладу життя, оскільки факт загибелі батька є безумовним свідченням спричинення позивачу глибоких душевних страждань, визначає розмір такого грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 100 000 грн. слід відмовити.

Доводи представника АТ "Українська залізниця" про те, що відсутність вини відповідача унеможливлює стягнення шкоди із підприємства, є безпідставними з огляду на таке.

Особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки АТ "Українська залізниця" є законним володільцем джерела підвищеної небезпеки, саме воно є суб`єктом, який несе відповідальність, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню в дохід Держави 1500 грн судового збору .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,5,10, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , 150 000 (сто п`ятдесят тися) грн на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_1 .

Відповідач:

Акціонерне товариство "Українська залізниця", ( м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ), .

Повне рішення складено

19 вересня 2024 року.

СуддяЛ. А. Грипіч