Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5137/24 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 8 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Журавської Д.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/5137/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області про виділення в натурі у власність нежитлової будівлі, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на окремо ізольований об`єкти за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді Шульги О.М. в м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області про виділення в натурі у власність нежитлової будівлі, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на окремо ізольований об`єкт. У позові просив припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно просив виділити у власність та визнати за ОСОБА_1 , право власності на окремо ізольований об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю майстерні: приміщення 4 площею 36,9 кв.м., шафа 5 площею 0,5 кв.м., приміщення 6 площею 35,9 кв.м., приміщення 7 площею 37,1 кв.м, приміщення 8 площею 23,2 кв.м., кладову 9 площею 3,4 кв.м., коридор 10 площею 5,4 кв.м., коридор 1 площею 4,7 кв.м., приміщення 2 площею 7,4 кв.м., приміщення 3 площею 17,3 кв.м.. приміщення 4 площею 2,4 кв.м., нежитлову будівлю матеріального складу: приміщення 1 площею 37,8 кв.м., приміщення 2 площею 38,2 кв.м., приміщення 3 площею 48,4 кв.м., приміщення 4 площею 15 кв.м., коридор 5 площею 3,8 кв.м., приміщення 6 площею 31,5 кв.м., загальною площею 348,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2024 року відмовлено у відкритті провадження по даній цивільній справі.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до позовної заяви по справі № 279/2568/23, в якості підстави можливості виділу нерухомого майна надавався висновок Коростенського МЕТІ від 15.02.2023 року про поділ на два об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а відповідно до позовної заяви по справі № 279/1053/24, в якості підстав можливості виділу нерухомого майна надавався висновок Коростенського МБТІ від 14.03.2024 року про виділ нерухомого майна вже в один об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а в два об`єкта нерухомого майна. Тобто по справі № 279/5137/24 різні предмети позову. Відповідно до позовної заяви та рішення суду по справі № 279/2568/23, сторонами справі були позивач - ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_1 . Відповідно до позовної заяви поданої по справі №279/2156/24 сторонами по справі були вказані позивач - ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_1 , та третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача Виконавчий комітет Коростенської міської ради , тобто, інший склад сторін процесу. Третю особу, в даній справі було залучено, так як в процесі виділення нерухомого майна, змінюються його адреси. Відповідно, компетенція щодо змін адреси належить виключно органам місцевого самоврядування. Зважаючи на викладене, позов по справі №279/2156/24, не є тотожним справі № 279/2568/23, так як різний предмет відповідно до висновків Коростенського МБТІ, з іншою адресою, різні вимоги, а саме справі 279/2568/23, створювалось 2 окремих об`єкта, а по справі №279/2156/24 один об`єкт.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушений спір вже був предметом судового розгляду за результатами якого ухвалено рішення від 14.07.2023 року у справі №279/2568/23.

Вирішуючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Встановлено, що у провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебувала цивільна справа №279/2568/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 в якому позивач просив припинити право спільної часткової власності на нежитлові приміщення, розташовані по АДРЕСА_1 , а також виділити в натурі йому у власність та визнати за ним право власності на наступні приміщення: нежитлову будівлю майстерні приміщення 4, площею 36,9 кв.м; шафу 5, площею 0,5 кв.м; приміщення 6, площею 35,9 кв.м; приміщення 7, площею 37,1 кв.м; приміщення 8, площею 23,2 кв.м; кладову 9, площею 3,4 кв.м; коридор 10, площею 5,4 кв.м; коридор 1, площею 4,7 кв.м; приміщення 2, площею 7,4 кв.м; приміщення 3, площею 17,3 кв.м; приміщення 4, площею 2,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 ;

нежитлову будівлю матеріального складу: приміщення 1, площею 37,8 кв.м; приміщення 2, площею 38,2 кв.м; приміщення 3, площею 48,4 кв.м; приміщення 4, площею 15,0 кв.м; коридор 5, площею 3,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Виділено в натурі у власність ОСОБА_1 3/5 частини нежитлової будівлі майстерні, яка розташована по АДРЕСА_1 , та складається із наступних приміщень: 1 поверх: приміщення 4, площею 36,9 кв.м; шафи 5, площею 0,5 кв.м; приміщення 6, площею 35,9 кв.м; приміщення 7, площею 37,1 кв.м; приміщення 8, площею 23,2 кв.м; кладової 9, площею 3,4 кв.м; коридору 10, площею 5,4 кв.м; ІІ поверх: коридору 1, площею 4,7 кв.м; приміщення 2, площею 7,4 кв.м; приміщення 3, площею 17,3 кв.м; приміщення 4, площею 2,4 кв.м. Припинено право спільної часткової власності сторін на нежитлову будівлю майстерні, яка розташована по АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області, у якому просив припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно просив виділити у власність та визнати за ОСОБА_1 , право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю майстерні: приміщення 4 площею 36,9 кв.м., шафа 5 площею 0,5 кв.м., приміщення 6 площею 35,9 кв.м., приміщення 7 площею 37,1 кв.м, приміщення 8 площею 23,2 кв.м., кладову 9 площею 3,4 кв.м., коридор 10 площею 5,4 кв.м., коридор 1 площею 4,7 кв.м., приміщення 2 площею 7,4 кв.м., приміщення 3 площею 17,3 кв.м.. приміщення 4 площею 2,4 кв.м., нежитлову будівлю матеріального складу: приміщення 1 площею 37,8 кв.м., приміщення 2 площею 38,2 кв.м., приміщення 3 площею 48,4 кв.м., приміщення 4 площею 15 кв.м., коридор 5 площею 3,8 кв.м., приміщення 6 площею 31,5 кв.м., загальною площею 348,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно із постановою Верховного Суду у справі №922/404/19 від 09.07.2020 позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. При цьому під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №761/7978/15-ц (провадження №14-58цс18) вказано, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Наведене узгоджується із висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, провадження №12-161гс19).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 (провадження №12-15гс19)).

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/9380/19 (провадження №61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі №428/9280/20 (провадження №61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі №295/983/21 (провадження №61-13906св21).

Отже, для застосування підстави для відмови у відкритті провадження, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України, необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних: сторін спору, предмета позову, підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави відмовити у відкритті провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що у даній справі та у справі №279/2568/23 співпадають сторони, предмет і підстави позову.

Зокрема, позивачем у справі є ОСОБА_1 , відповідачем ОСОБА_1 .

Предметом позову в обох справах припинення права спільної часткової власності ОСОБА_1 на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , виділення у власність та визнання за ОСОБА_1 , право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю майстерні: приміщення 4 площею 36,9 кв.м., шафа 5 площею 0,5 кв.м., приміщення 6 площею 35, 9 кв.м., приміщення 7 площею 37,1 кв.м, приміщення 8 площею 23,2 кв.м., кладову 9 площею 3,4 кв.м., коридор 10 площею 5,4 кв.м., коридор 1 площею 4,7 кв.м., приміщення 2 площею 7,4 кв.м., приміщення 3 площею 17,3 кв.м.. приміщення 4 площею 2,4 кв.м., нежитлову будівлю матеріального складу: приміщення 1 площею 37,8 кв.м., приміщення 2 площею 38,2 кв.м., приміщення 3 площею 48,4 кв.м., приміщення 4 площею 15 кв.м., коридор 5 площею 3,8 кв.м., приміщення 6 площею 31,5 кв.м., загальною площею 348,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставами позовних вимог є нежитлове приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Зміна предмета позову відбудеться тоді, коли в рамках конкретного позовної вимоги позивач замість одного способу захисту прав (який був заявлений раніше, при подачі позову) бажає скористатися іншим способом захисту, обґрунтовуючи свої позовні вимоги (предмет позову) тими самими обставинами, якими він обґрунтовував первісні вимоги.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Вимога про визнання права власності на виділенні приміщення, як на окремо ізольований об`єкт не позовною вимогою в розумінні ЦПК України.

Тому, колегія суддів констатує, що у даній справі позивачем не було замінено позовних вимог, відмінних від позовних вимог у справі №279/2568/23, також позовні вимоги не були доповненні новими та не було вилучено жодних позовних вимог, за результатами яких ухвалено рішення, яке набрало законної сили 14.08.2023 року.

Що стосується залучення у даній справі третьою особою виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області, то колегія суддів зазначає наступне.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, якими можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст.48 ЦПК України).

Однак третя особа у справі не є стороною у цивільному процесі.

За змістом статей 53 ,54 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Отже, правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача).

Відтак, зважаючи на співпадіння в обох справах сторін, предмету і підстав та беручи до уваги, що на час подачі позивачем даного позову набрало законної сили рішення у справі №279/2568/23, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у даній справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Встановлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.

Таке повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності (визначеності), який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).

Враховуючи вищевикладене доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції і фактично зводяться до незгоди з постановленою судом першої інстанції ухвалою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням вимог закону, підстави для її скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді