Справа № 306/648/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 вересня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2023 року у складі судді Вінер Е.А. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії та встановлення земельного сервітуту, -

встановив :

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії та встановлення земельного сервітуту.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 12.05.2016 року. По сусідству в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_3 , який в порушення норм ДБН 360-92 відступу від межі земельної ділянки, а саме одного метру висадив кущі винограду. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2020 року зобов`язано ОСОБА_3 пересадити кущі винограду на відстань не менше одного метра від межі земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_1 . Рішення суду було виконане. Розбіжності виникають постійно. Так, після виконання рішення суду впритул до будинку залишився металічний каркас на якому звисали кущі винограду і демонтаж каркасу не проведено. Непорозуміння з відповідачем призводить до погіршення стану будинку. Позивач зверталася з проханням перенести каркас з під винограду на відстань одного метра та надати доступ для проведення ремонтних робіт житлового будинку зі сторони відповідача, проте отримала відмову. Неодноразові виїзди комісії позитивного результату не надали. В зв`язку з вищевикладеним просила зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати (перенести) металевий каркас винограднику на відстань, не менше одного метра від межі земельної ділянки біля житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та встановити на господарській будівлі, що примикає до вищевказаного житлового будинку снігозатримувачі та відливи на покрівлю для відведення дощової води. Встановити ОСОБА_2 безоплатний строковий земельний сервітут шириною в 1(один) метр від житлового будинку АДРЕСА_1 на встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою проведення ремонту житлового будинку (утеплення оздоблення, улаштування шаблону, снігозатримувачів та інше) на довжину земельної ділянки з кадастровим номером: :01:016:0096 за адресою АДРЕСА_2 строком в чотири місяці з дня початку будівельних робіт та стягнути судові витрати.

18 січня 2023 року адвокат позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати (перенести) металевий каркас виноградника на відстань, не менше одного метра від межі земельної ділянки біля житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та встановити на господарській будівлі, що примикає до вищевказаного житлового будинку снігозатримувачі та відливи на покрівлю для відведення дощової води. Встановити ОСОБА_2 безоплатний строковий земельний сервітут шириною в 1(один) метр від житлового будинку АДРЕСА_1 на встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою проведення ремонту житлового будинку (утеплення оздоблення, улаштування шаблону, снігозатримувачів та інше) на довжину земельної ділянки з кадастровим номером: :01:016:0096 за адресою АДРЕСА_2 строком в один рік з дня набуття рішення суду у справі законної сили та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 гривень відповідно до договору (а.с.51,52,56).

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати (перенести) металевий каркас виноградника на відстань, не менше одного метра від межі земельної ділянки біля житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та встановити на господарській будівлі, що примикає до вищевказаного житлового будинку снігозатримувачі та відливи на покрівлю для відведення дощової води.

Встановлено ОСОБА_2 безоплатний строковий земельний сервітут шириною в 1(один) метр від житлового будинку АДРЕСА_1 на встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою проведення ремонту житлового будинку (утеплення оздоблення, улаштування шаблону, снігозатримувачів та інше) на довжину земельної ділянки з кадастровим номером: :01:016:0096 за адресою АДРЕСА_2 строком в один рік з дня набуття рішення суду у справі законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1984,80 (одну тисячу дев"ятсот вісімдесят чотири гривні 80 коп.) та витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 ( шість тисяч гривень ).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лишенко Н.С., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у заявленому позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, не врахував, що позивач не довів заявлені вимоги та безпідставно задовольнив заявлений позов.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні апелянт, його представник - адвокат Лишенко Н.С. просять апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач, його представник - адвокат Козар М.М. просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити безмін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі договору дарування №116 від 12.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу А.А. Баратей, є власником житлового будинку загальною площею 83,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0511, кадастровий номер :01:016:0068 на підставі рішення Свалявської міської ради №296 від 28.05.2019 року (а.с.8-9).

Відповідач ОСОБА_1 на підставі договору дарування №1785 від 30.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу А.Г. Ляшенко, є власником житлового будинку загальною площею 194,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки площею 0,0495, кадастровий номер:01:016:0096 (а.с.30).

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Свалявська міська рада про усунення перешкод у користуванні приватною власністю, яке набуло законної сили, було зобов`язано ОСОБА_3 пересадити кущі винограду на відстань не менше одного метра від межі земельної ділянки біля житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . (а.с.10).

За заявою ОСОБА_1 щодо вирішення земельного спору із суміжним землевласником ОСОБА_4 , мешк. АДРЕСА_1 , комісія з розгляду земельних спорів Свалявської міської ради провела обстеження дворогосподарств за адресою: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_1 , і склала Акт №181 від 16.11.2021 року, згідно якого вирішила: повідомити ОСОБА_4 про необхідність встановлення в місячний термін снігозатримувачів та дощоприймачів для відведення дощових вод та про необхідність проведення ремонтних робіт покрівлі свого житлового будинку з метою уникнення в майбутньому травмування мешканців будинку АДРЕСА_2 .

За заявою ОСОБА_4 . комісія з розгляду земельних спорів Свалявської міської ради в присутності власника сусідньої земельної ділянки ОСОБА_5 провела обстеження земельних ділянок, про що складено Акт №19 від 08.02.2022 року. У вказаному акті зазначено, що на час розгляду встановлено, що від попереднього розгляду земельного спору між вказаним сусідами (акт комісії з розгляду земельних спорів від 16.11.2021 за скаргою ОСОБА_1 ) нічого не змінилося. Снігозатримувачі ОСОБА_4 на житловому будинку не встановлені, так само вони відсутні і в другої сторони - ОСОБА_1 . Також встановлено, що за рішенням Свалявського районного суду від 21.08.2020 р. ОСОБА_1 зрізано кущі винограду на земельній ділянці ( АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:016:0068). Вказаним рішенням зобов`язань щодо переміщення каркасу під виноград не ухвалено. На час розгляду каркас під виноградом наявний на земельній ділянці. Комісією вирішено: рекомендувати в місячний термін ОСОБА_4 та ОСОБА_5 встановити кожному на своїй будівлі снігозатримувачі та дощоприймачі для відведення дощових вод. ОСОБА_4 у разі наявності претензій до ОСОБА_1 стосовно розміщення чи перенесення каркасу під виноград вирішувати питання у судовому порядку, рекомендувати ОСОБА_6 та ОСОБА_1 дотримуватися правил добросусідства, попередити, що в подальшому вказані спори вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать правомочності щодо вільного користування, володіння та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншої особою, може звернутися до суду з вимого про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства (п.п. «а», «г» та «е» ч. 1 ст. 91ЗК України)

Згідно із ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, злив нечистот, каналізацій, шумове забруднення тощо).

Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилаються на те, що після виконання рішення від 21 серпня 2020 року і зрізання ОСОБА_1 кущів винограду на земельній ділянці впритул до будинку позивача залишився металічний каркас, на якому звисали кущі винограду, демонтаж каркасу не проведено, відповідач не встановив своїй на господарській будівлі снігозатримувачі та відливи та відмовляється надати доступ для проведення ремонтних робіт житлового будинку зі сторони відповідача

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання позивача, що металічний каркас, що залишився після зрізання кущів виноградника на належній відповідачу земельній ділянці, розміщений впритул до будинку позивача і створює йому перешкоди у користуванні будинком, не доведені жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Як і не доведено, що відсутність снігозатримувачів та відливів на господарській будівлі відповідача створює позивачу перешкоди у користуванні будинком.

Акт №19 від 08.02.2022 року, який доданий позивачем до позовної заяви не підтверджує обставин, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог. Більше того, а згідно Акту №16 від 16.11.2012 року самого позивача (власника) будинку АДРЕСА_1 повідомлено про необхідність в місячний термін встановлення снігозатримувачів та дощоприймачів для відведення дощових вод та проведення ремонтних робіт покрівлі свого житлового будинку з метою уникнення в майбутньому травмування мешканців будинку АДРЕСА_2 (відповідача).

Вимоги позивача у цій частині є безпідставними і необґрунтованими.

Щодо вимог про встановлення безоплатного строкового земельного сервітуту шириною в 1(один) метр від житлового будинку АДРЕСА_1 на встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою проведення ремонту житлового будинку (утеплення оздоблення, улаштування шаблону, снігозатримувачів та інше) на довжину земельної ділянки з кадастровим номером: :01:016:0096 за адресою АДРЕСА_2 строком в один рік з дня набуття рішення суду у справі законної сили, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

За змістом статей 91,96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (ст.100 ЗК України).

Відповідно до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з частинами першою, третьою ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

З аналізу наведених положень цивільного і земельного законодавства України можна дійти висновку, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.

Тлумачення вищевказаних норм також свідчить про те, що умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Отже, передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/4106/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 925/603/18, від 17 жовтня 2019 року у справі № 484/690/16-ц та від 27 листопада 2019 року у справі № 751/8865/15-ц.

Окрім того, закон вимагає саме від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.

Позивачем, відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України не подано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що нормальне використання позивачем своєї власності є неможливим без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача і задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь яким іншим способом.

Позивачем також не подано жодних доказів, які доводили, що вона до звернення до суду із даним позовом зверталася до відповідача з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту, що давало б їй права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

З врахуванням наведеного дані вимоги позивача також є безпідставними і необґрунтованими.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, які регулюють спірні правовідносини у справі, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки та дійшов неправильних висновків про задоволення заявленого позову.

Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного рішення суду першої інтонації підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні поданого позову з вищенаведених підстав.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. (ч.3 п.1 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_1 поніс витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2977,20 грн., а тому такі підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач просить стягнути з позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн.

Колегія суддів, виходячи із послуг, які надані адвокатом у даній справі та вчинених ним процесуальних дій в суді апеляційної інстанції, затрачену на них кількість годин та їх вартість, виходячи із критеріїв реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) і розумності, вважає, що такі витрати є обґрунтованими у розмірі 3000 грн. і в цьому розмірі підлягають задоволенню. В іншій частині не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381,382,384 ЦПК України апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2023 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії та встановлення земельного сервітуту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 977,20 грн. сплаченого судового збору та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 жовтня 2024 року.

Головуючий :

Судді: