Провадження №: 2-з/755/317/24
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

"10" жовтня 2024 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Костенка Андрія Михайловича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання відсутніми зобов`язань та третейської угоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Костенока А.М., звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання відсутніми зобов`язань та третейської угоди.

Одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення даного позову, в якій представник позивача просить вжити заходів забезпечення позову шляхом: 1) заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо двокімнатної квартири загальною площею 56,8 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за адресою: АДРЕСА_1 , стягувач - ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 ;

2) заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо двокімнатної квартири загальною площею 42,3 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за адресою: АДРЕСА_2 , стягувач - ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 ; 3) заборони Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Боднару Д.В. вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , під час виконання виконавчого листа Одеського апеляційного суду від 11 липня 2024 року

№ 4813/1333/24, стягувач - ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_4 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23 серпня 2024 року цивільну справу передано на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_3 у зв`язку зі смертю.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10 жовтня 2024 року заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову судом встановлено таке.

Заява мотивована тим, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/ІІ, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого відповідачеві передано грошові кошти у розмірі

76 000 000,00 грн, які відповідач зобов`язувався повернути не пізніше 31 березня 2024 року. Додаток

№ 1 до вказаного договору становить розписка про отримання грошових коштів. 23 грудня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір відступлення прав вимоги (цесії) № 23/12-22/Ц, згідно якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 оригінал договору позики та додатку № 1 до нього. ОСОБА_2 звернувся до Одеського апеляційного суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 03 червня 2024 року. На підставі виданого Одеським апеляційним судом виконавчого листа Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Боднарем Д.В. розпочато виконавче провадження, винесено постанову від 16 липня 2024 року про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника.

На думку заявника є підстави вважати, що існує обґрунтоване припущення, що в разі невжиття заходів забезпечення позову в рамках погашення неіснуючого зобов`язання позивача, буде звернено стягнення на належне їй нерухоме майно, про що свідчить факт стягнення коштів приватним виконавцем та накладення арешту на нерухоме майно позивача з метою його подальшої реалізації.

Вказані негативні наслідки створять необхідність додаткового захисту порушених прав шляхом витребування нерухомого майна.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 153 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року

№ 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких дій, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено. Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Крім того, у пункті 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» зазначено, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Крім того, цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від

12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір стосовно визнання недійсним договору позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/ІІ, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала у користування грошові кошти в сумі 76 000 000,00 грн строком до 31 березня 2024 року, про що також складено розписку від 16 серпня 2022 року, що становить додаток № 1 до договору.

23 грудня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір відступлення прав вимоги (цесії) № 23/12-22/Ц, відповідно до умов якого ОСОБА_3 відступив ОСОБА_2 право вимоги за договором позики від 16 серпня 2022 року № 16/08-22/П, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 0, у розмірі 76 000 000,00 грн

Рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 03 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від

16 серпня 2022 року № 16/08-22/ІІ задоволено в частині стягнення заборгованості у розмірі 76 000 000,00 грн та витрат на сплату винагороди третейського судді у сумі 76 000,00 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 червня 2024 року заяву ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 03 червня 2024 року, задоволено та видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 16 серпня 2022 року

№ 16/08-22/ІІ у розмірі 76 000 000,00 грн та витрат на сплату винагороди третейського судді у розмірі 76 000,00 грн, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Боднарем Д.В. 16 липня 2024 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75554136 з примусового виконання виконавчого листа Одеського апеляційного суду від 11 липня 2024 року № 4813/1333/24 про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 16 серпня

2022 року № 16/08-22/П у розмірі 76 000 000,00 грн.

Також 16 липня 2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва

Боднарем Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75555588 з примусового виконання виконавчого листа Одеського апеляційного суду від 11 липня 2024 року № 4813/1333/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 605,60 грн.

Вказані виконавчі провадження об`єднано у зведене виконавче провадження № 75554136 постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Боднара Д.В. від 16 липня

2024 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

16 липня 2024 року в межах виконавчого провадження № 75554136 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Боднарем Д.В. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 83 600 250,00 грн.

Також 16 липня 2024 року в межах виконавчого провадження № 75554136 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бондарем Д.В. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця у розмірі 83 590 342,40 грн.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29 липня 2024 року № 388732885, вбачається, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить частина квартири за адресою:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000, а також квартира за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд зазначає, що предметом даного позову є визнання недійсним договору та, як наслідок, визнання відсутніми грошових зобов`язань та третейської угоди, що не передбачає реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд критично оцінює доводи представника позивача про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна, які не є предметом вказаного договору, оскільки заявником не обґрунтовано, яким чином невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Як уже зазначалося раніше предметом спору позивачем визначено встановлення недійсності договору та застосування наслідків недійсності такого договору, і нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та квартира за адресою: АДРЕСА_2 , не є предметом спору у справі, боргові зобов`язання ОСОБА_1 не було забезпечено іпотекою, такі відомості відсутні.

Судом враховано, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Таким чином, враховуючи вищезазначені положення статті 149, 150 ЦПК України, відповідні роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, про те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності, в задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 149, 153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Костенка Андрія Михайловича, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, визнання відсутніми зобов`язань та третейської угоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова