ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 752/22726/20

Провадження № 22-ц/824/16412/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Желепи О.В., суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року (ухваленого у складі судді Шевченко Т.М., повний текст рішення складений 27 вересня 2022 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Київська міська рада, про виділення частки в натурі із спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності та визначення порядку користування

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому з врахуванням заяви про зміну позову, просила:

- виділити ОСОБА_2 у власність в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна зі спільної часткової власності 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- виділити ОСОБА_2 у власність в натурі зі спільної часткової власності на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :79:321:0017, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/4 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :79:321:0017, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- визначити порядок користування земельною ділянкою, площею 388,05 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та співвласниками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , відповідно їх часткам у праві власності на житловий будинок.

В обґрунтування позову зазначала, що сторонам у справі на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частині домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У 2014 року сторонами у справі приватизовано вказану земельну ділянку по 1/4 частині кожним.

Домоволодіння АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку - літера «А», загальною площею 278,4 кв.м., житловою площею 165,3 кв.м., що складається з чотирьох відокремлених квартир.

Позивач займала квартиру АДРЕСА_2 , що складається з таких приміщень: 4-1 коридор, площею 3,6 кв.м.; 4-2 ванна, площею 2,7 кв.м.; 4-2а вбиральня, площею 1,5 кв.м.; 4-3 кухня, площею 9,0 кв.м.; 4-4 сходова клітина, площею 3,2 кв.м.; 4-5 житлова кімната, площею 11,4 кв.м.; 4-6 житлова кімната, площею 14,2 кв.м.; 4-7 житлова кімната, площею 9,5 кв.м.; 4-8 коридор, площею 3,4 кв.м.; 4-9 кухня, площею 9,5 кв.м.; 4-10 житлова кімната, площею 8,7 кв.м.; 4-11 житлова кімната, площею 18,0 кв.м.

Позивач зазначала, що у добровільному порядку вирішити питання про виділення частки в натурі, не видається можливим, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Голосіївський районний суд рішенням від 23 вересня 2022 року позовні вимоги задовольнив.

Виділив ОСОБА_2 у власність в натурі в окремий об`єкт (одиницю) нерухомого майна зі спільної часткової власності частину домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме квартиру АДРЕСА_2 у складі приміщень: 4-1 коридор, площею 3,6 кв. м; 4-2 ванна, площею 2,7 кв. м; 4-2а вбиральня, площею 1,5 кв. м; 4-3 кухня, площею 9,0 кв. м; 4-4 сходова клітина, площею 3,2 кв. м; 4-5 житлова кімната, площею 11,4 кв. м; 4-6 житлова кімната, площею 14,2 кв. м; 4-7 житлова кімната, площею 9,5 кв. м; 4-8 коридор, площею 3,4 кв. м; 4-9 кухня, площею 9,5 кв. м; 4-10 житлова кімната, площею 8,7 кв. м; 4-11 житлова кімната, площею 18,0 кв. м; сарай літ. «З» та погріб під ним літ. «під З».

Припинив право спільної часткової власності ОСОБА_2 на частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Виділив ОСОБА_2 у власність в натурі зі спільної часткової власності частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :79:321:0017, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно схеми, зображеної в додатку № 3 до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 24 травня 2022 року № 3-24/05.

Припинив право спільної часткової власності ОСОБА_2 на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :79:321:0017, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визначив порядок користування земельною ділянкою, площею 388,05 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 79:321:031) між ОСОБА_2 та співвласниками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 відповідно їхнім часткам у праві власності на житловий будинок згідно схеми, зображеної в додатку № 3 до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 24 травня 2022 року № 3-24/05.

Голосіївський районний суд м. Києва додатковим рішенням від 01 листопада 2022 року стягнув з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн та витрати на оплату судової експертизи в розмірі 26 900,00 грн в рівних частинах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодилась із вказаним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , представником подана апеляційна скарга, в якій вказується на незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вказує, що клопотання про зміну експертної установи для проведення експертизи було прийнято за відсутності скаржника, що призвело до безальтернативного призначення проведення експертизи в приватній експертній установі, визначеній позивачем.

Звертає увагу, що оскаржуваним рішенням суду було змінено обсяг прав власності позивача та відповідачів у справі, оскільки позивач та відповідачі мають у спільній частковій власності саме будинок, а не домоволодіння.

Судом було проігноровано зауваження відповідача, що запропонований експертом варіант виділу в натурі частки позивачу передбачає суттєву зміну часток співвласників вказаного житлового будинку. Внаслідок цього судом, з грубим порушенням права власності відповідачів, було ухвалено виділити позивачу у власність 94,7 кв.м. вказаного будинку, що є явно більшим ніж загальної площі будинку, яка становить 69,6 кв.м.

Вказує, що через незаконність виділення позивачу об`єктів нерухомого майна, незаконним є і рішення в частині виділення позивачу земельної ділянки для обслуговування таких об`єктів нерухомого майна.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача вказує, що відповідач ОСОБА_4 визнала позовні вимоги позивача та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідачі не заперечували щодо викладеного в позовній заяві фактичного порядку користування співвласниками приміщеннями в будинку та надвірними спорудами. Твердження скаржника, що позивачем в позові не були конкретизовані вимоги і суд вийшов за межі своїх позовних вимог є надуманими та не відповідають дійсності, оскільки після проведення експертизи позивач просила задовольнити позов з врахуванням висновку експертизи.

На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Рух справи в судах апеляційної та касаційної інстанції

Київський апеляційний суд постановою від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким залишив позовні вимоги без задоволення.

Верховний Суд постановою від 10 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Верховним Судом вказано, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, зробив висновок про наявність самочинного будівництва у спірному домоволодінні, проте не вказав, якими доказами підтверджується такий факт станом на час вирішення спору, не усунув розбіжностей у відомостях, зазначених у технічному паспорті та інформаційній довідці, у зв`язку з чим не повно встановив фактичні обставини справи, які необхідні для правильного вирішення спору та зробив передчасний висновок про залишення позовних вимог без задоволення.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Бойко С.О. заперечував проти апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Лук`яненко Я.В. у судове засідання повторно не з`явився, заяв чи клопотань до суду не подав, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом доставлення судової повістки в електронний кабінет ЄСІТС відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Київська міська рада 24 вересня 2024 року подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника та просила суд прийняти рішення згідно з чинним законодавством на підставі поданих сторонами доказів.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань до суду не подали, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чиномшляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегією суддів визнано за можливе проводити справу за відсутності осіб, що не з`явилися, враховуючи їх належне повідомлення та повторну неявку представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лук`яненко Я.В.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, виданого 02 листопада 1990 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори. У свідоцтві вказано, що житловий будинок має житлову площу 141,8 кв.м., а також мають місце такі господарські споруди: побутові споруди сарай під літ. «В», гараж під літ. «Г», гараж під літ. «Д», гараж під літ. «Е», гараж під літ. «Ж», сарай під літ. «З», погреб, вбиральня під літ. «І», вбиральня під літ. «К», вбиральня під літ. «Л», споруди (т. 1 а. с. 9).

Крім того, ОСОБА_2 є власником частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :79:321:0017, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 22 січня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції м. Києві (т. 1 а. с. 10).

Згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 218574273 від 31 липня 2020 року, об`єкт є житловий будинок загальною площею 278,4 кв.м., житлова площа 165,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . З цієї довідки також вбачається зареєстроване право власності по частині на цей житловий будинок за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 05 грудня 2019 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори та ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27 квітня 2017 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори (т. 1 а. с. 12-13). Власником ще частини будинку та земельної ділянки є ОСОБА_1 , що визнається сторонами у справі.

Відповідно до даних технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого 23 липня 2010 року, вказаний житловий будинок двоповерховий, має загальну площу 278,4 кв.м. та житлову площу 165,3 кв.м., до складу входять 4 квартири з такими приміщеннями:

- квартира АДРЕСА_4 : перший поверх: 1-1 коридор, площею 4,0 кв.м.; 1-2 кухня, площею 12,4 кв.м.; 1-3 ванна кімната, площею 3,4 кв.м.; 1-5 житлова кімната, площею 14,7 кв.м.; 1-6 житлова кімната, площею 12,8 кв.м.; 1-7 житлова кімната, площею 9,0 кв.м., загальна площа по квартирі № 1 - 56,3 кв.м.;

- квартира АДРЕСА_5 : перший поверх: 2-1 кухня, площею 5,8 кв.м.; 2-2 коридор, площею 5,8 кв.м.; 2-3 житлова кімната, площею 7,8 кв.м.; 2-4 житлова кімната, площею 13,4 кв.м.; 2-5 житлова кімната, площею 7,8 кв.м.; І веранда, площею 15,4 кв.м., загальна площа по квартирі

АДРЕСА_6 : другий поверх: 3-1 коридор, площею 4,3 кв.м., 3-2 вбиральня, площею 1,1 кв.м., 3-3 ванна, площею 3,3 кв.м., 3-4 кухня, площею 12,3 кв.м., 3-5 житлова кімната, площею 13,9 кв.м., 3-6 житлова кімната, площею 9,8 кв.м., 3-7 житлова кімната, площею 14,3 кв.м., І сходова клітина, площею 5,5 кв.м., ІІ сходова клітина, площею 4,1 кв.м., ІІІ комора, площею 2,8 кв.м., загальна площа квартири № 3 - 71,4 кв.м.;

- квартира АДРЕСА_2 : перший поверх: 4-1 коридор, площею 3,6 кв.м.; 4-2 ванна, площею 2,7 кв.м.; 4-2а вбиральня, площею 1,5 кв.м.; 4-3 кухня, площею 9,0 кв.м.; другий поверх: 4-4 сходова клітина, площею 3,2 кв.м.; 4-5 житлова кімната, площею 11,4 кв.м.; 4-6 житлова кімната, площею 14,2 кв.м., 4-7 житлова кімната, площею 9,5 кв.м.; 4-8 коридор, площею 3,4 кв.м., 4-9 кухня, площею 9,5 кв.м., 4-10 житлова кімната, площею 8,7 кв.м., 4-11 житлова кімната, площею 18,0 кв.м., загальна площа квартири № 4 94,7 кв.м.

Разом з цим у технічному паспорті вказана примітка про наявність самочинного будівництва: гараж під літ. «М», 79,1% двоповерхової прибудови під літ. «А» (т. 1 а. с.17-24).

За твердженням позивача, вона користується приміщеннями квартири АДРЕСА_7 , сараєм під літерою «З», та погрібом під літерою «під З». Квартири домоволодіння АДРЕСА_1 ізольовані одна від одної. Квартира АДРЕСА_2 відокремлена від інших квартир житлового будинку, підключена до мережі газопостачання, електропостачання, централізованого водопостачання та каналізації, опалення в квартирі індивідуальне від котла.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 3-24/05 від 24 травня 2022 року, виділити в натурі частину домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме квартиру АДРЕСА_2 , що знаходиться в користуванні ОСОБА_2 , та складається з приміщень: 4-1 коридор, площею 3,6 кв.м.; 4-2 ванна, площею 2,7 кв.м.; 4-2а вбиральня, площею 1,5 кв.м.; 4-3 кухня, площею 9,0 кв.м.; 4-4 сходова клітина, площею 3,2 кв.м.; 4-5 житлова кімната, площею 11,4 кв.м.; 4-6 житлова кімната, площею 14,2 кв.м., 4-7 житлова кімната, площею 9,5 кв.м.; 4-8 коридор, площею 3,4 кв.м., 4-9 кухня, площею 9,5 кв.м., 4-10 житлова кімната, площею 8,7 кв.м., 4-11 житлова кімната, площею 18,0 кв.м., а також сарай літ. «З» та погріб під ним літ. «під З», що знаходиться в користуванні ОСОБА_2 , технічно можливо. Технічно можливий варіант виділу приміщень квартири АДРЕСА_7 , зображено на схемах в додатках № 1-2 до висновку.

Можливий варіант виділу ОСОБА_2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що має площу 0,1000 га, кадастровий номер :79:321:0017, детально описаний в дослідницькій частині висновку та зображено на схемі в додатку № 3 до висновку.

Можливий варіант встановлення порядку користування для ОСОБА_2 частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що має площу 388,05 кв.м., з кодом 79:321:0031, детально описаний в дослідницькій частині висновку та зображено на схемі в додатку № 3 до висновку (т. 1 а. с. 145-175).

У мотивувальній частині висновку вказано, що оскільки в наданому на дослідження техпаспорті вказано, 79,1 % частини двоповерхової прибудови під літ. А є самочинним будівництвом, а відомості щодо того, яка саме частина цієї прибудови є самочинним будівництвом, не зазначено, встановити фактичну частку співвласника ОСОБА_2 , не вбачається можливим. Проте далі експерт робить висновок про технічно можливий варіант виділу приміщень квартир АДРЕСА_2 житлового будинку (т.1 а.с.153).

У ході розгляду справи ОСОБА_5 була подана заява про те, що вона не заперечує проти позову, претензій не має, повністю підтримує позов ОСОБА_2 , але заперечує проти стягнення з неї судових витрат. При цьому у цій заяві вказано, що нею змінено прізвище « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_7 », згідно зі свідоцтвом про шлюб серів НОМЕР_2 . Однак копія свідоцтва про шлюб до заяви не долучена (т. 1 а. с. 76).

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, площею 388,05 кв.м. (кадастровий номер 79:321:031) не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 цієї статті).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 688/4007/19 вказано, що визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Завданням суду при розгляді відповідної категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності. Отримання дозволів на перепланування об`єкта нерухомості здійснюється власниками, якщо техніко-юридичними нормами встановлена вимога щодо отримання дозвільних документів у разі втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування чи в інших випадках, передбачених будівельними нормами та правилами.

Задовольняючи позовні вимоги про виділення ОСОБА_2 у власність в натурі зі спільної часткової власності будинку та земельної ділянки під неї, а також припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на відповідні частини об`єктів поділу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем в ході судового розгляду справи доведено ту обставину, що спірний житловий будинок можливо поділити в натурі відповідно до часток співвласників, кожній зі сторін спору може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), які мають окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо).

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, так як він відповідає встановленим обставинам та вимогам закону.

Апелюючи до незаконності вказаного висновку, скаржником вказується, що у власності співвласників перебуває саме житловий будинок, площею 278,4 кв. м., а не домоволодіння із надвірними господарськими спорудами.

Колегія суддів надає оцінку вказаним доводам апеляційної скарги та відхиляє їх як безпідставні з огляду на таке.

За приписами частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно зі статтею 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 1.2. «Деякі акценти державної реєстрації права власності на нерухоме майно» Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації, що були затверджені наказом Міністерства юстиції України № 660/5 від 14.04.2009 (діяли до квітня 2014 року, тобто на час виготовлення технічного паспорту на будинок) визначено, що приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому, є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі.

І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ. Водночас державній реєстрації підлягає право власності на головну річ, а витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно має містити інформацію про приналежну річ у розділі «опис нерухомого майна».

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до частини першої статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

У цьому випадку будинок є головною річчю, а підсобні (допоміжні) приміщення розглядаються як невід`ємна частина будинку (приналежність). Тобто головною річчю є житловий будинок, а інші складові елементи є його приналежністю. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї, навіси, погреби тощо) є підсобними будівлями, становлять з будинком одне ціле і не є самостійними нерухомими речами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 303/4772/16-ц.

Колегією суддів встановлено, що об`єкт нерухомості по АДРЕСА_8 за своїм статусом є садибним (індивідуальним) житловим будинком, що вбачається із технічного паспорту (том 1 а. с. 17).

Доводи апеляційної скарги про неможливість поділу будинку, оскільки, до його складу входять самочинно збудовані споруди, колегія суддів відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Статтею 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).

Разом із цим, як вбачається з Інформації з ДРРП від 31 липня 2020 року № 218574273 земельна ділянка з кадастровим номером :79:321:0017 має цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (том 1 а. с. 14).

Колегія суддів також звертає увагу, що технічний паспорт виготовлений станом на 23 липня 2010 року, а згідно із інформаційною довідкою з ДРРП від 31 липня 2020 року № 218574273 спірний житловий будинок має загальну площу 278,4 кв. м, житлову площу 165,3 кв. м. Загальна та житлова площа спірного будинку, вказані у технічному паспорті та інформаційній довідці співпадають, із житлового будинку такої ж площі просила здійснити виділ позивач у позовній заяві, а тому кваліфікація прибудов як самочинних станом на дату звернення позивача із позовом виключається, оскільки вони вже були узаконені, оскільки на них зареєстровано право власності.

Апелянтом також вказується на те, що рішенням суду позивачу виділено у власність 94,7 кв.м. будинку, що є більшим за загальної площі будинку, яка становитиме лише 69,6 кв.м.

Колегія суддів надає оцінку вказаним доводам апеляційної скарги та відхиляє їх як необґрунтовані з огляду на таке.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі - суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, визначено Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55 (яка була чинна на дату проведення експертизи).

Згідно з пунктом 3.4. Інструкції при розрахунку частки кожного співвласника в будинку необхідно визначити: 1) всю внутрішню площу будинку, а також 2) площу, яка належить кожному співвласнику окремо відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773 (із змінами). Приклад розрахунку часток житлового (садибного чи дачного) будинку садибного типу наведено в додатку 3 до цієї Інструкції.

Додатком 3 до Інструкції наведено приклад розрахунку часток житлового (садового чи дачного) будинку садибного типу. Зокрема вказано, що для визначення у відсотковому відношенні частки кожного співвласника в основній частині житлового будинку необхідно встановити всю внутрішню площу основної частини будинку, а також площу, яка належить кожному співвласнику, без урахування площ прибудов, надбудов, веранд, тамбурів тощо.

Після цього врахуванню підлягають допоміжні (господарські) будівлі (сараї, хліви, літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо) відповідно до Інструкції від 24.05.2001 № 127.

Як вбачається з розділу «характеристика будинку, господарських будівель та споруд» технічного паспорту на будинок, їх інвентаризаційна вартість становить (у гривнях):

житловий будинок:

житловий будинок «А» 129 677,00;

житлова прибудова «А1» 100 078,00;

прибудова «а» 47 816,00;

Загалом житловий будинок: 277 571,00 грн.

Господарські будівлі та споруди:

сарай літ. «Г» 26 488,00;

гараж літ. «Д» 8 825,00;

гараж літ. «Ж» 7 877,00;

сарай літ. «З» 3 621,00;

погріб під літ. «З» 1 837,00;

вбиральня літ. «Л» 626,00;

гараж літ. «М» 72 612,00;

споруди № 1-9 4 269,00;

Загалом господарські споруди: 126 155,00 грн.

Усього садибний житловий будинок: 403 726,00 грн.

Таким чином, частка кожного співвласника у грошовому еквіваленті має становити 100 931,50 грн.

Колегіє суддів встановлено, що позивачу виділено у власність в натурі в окремий об`єкт (одиницю) нерухомого майна зі спільної часткової власності житлову площу у розмірі 94,7 кв.м., що у перерахунку на грошовий еквівалент становить 94 418 грн (277 571 (загальна вартість житлового будинку) / 278,4 (квадратура житлового будинку) * 94,7 (виділена частка). Також позивачу виділено сарай літ. «З» вартістю 3 621 грн та погріб під ним літ. «під З» вартістю 1 837 грн.

Таким чином, загалом виділено в натурі ОСОБА_2 майна на суму 99 876,00 грн (94 418,00 + 3 621,00 + 1 837,00), що не перевищує вартості ідеальної частки (100 931,50 грн).

Заперечення апелянта стосовно виділення позивачу земельної ділянки для обслуговування виділених об`єктів нерухомості зводяться до того, що виділення самих об`єктів нерухомості є незаконним. Проте доводів на спростування висновку експерта, щодо поділу земельної ділянки апеляційна скарга не містить. За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що рішення в частині поділу земельної ділянки та виділення ОСОБА_2 у власність в натурі зі спільної часткової власності частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :79:321:0017, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно схеми, зображеної в додатку № 3 до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 24 травня 2022 року № 3-24/05, є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості визначення порядку користування земельної ділянки площею 388,05 кв.м. колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Як вбачається із відповіді департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.02.2021 № 05702-4107 відповідно до відомостей Міського земельного кадастру, земельна ділянка з кодом 79:321:0031 площею 388,05 кв. м. обліковується за ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без оформлення згідно з законодавством України права власності або користування на неї. Рішення щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність або користування Київською міською Радою за поданням Департаменту не приймалось (том 1 а. с. 57).Доказів суду першої інстанції про виділення земельної ділянки площею 388,05 кв.м. будь-кому з співвласників не надавалось.

За таких обставин суд не може визначити порядок користування земельною ділянкою комунальної власності, без відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання такої земельної ділянки у користування співвласникам.

Суд не має повноважень встановлювати порядок користування земельною ділянкою, яка не виділялась в установленому законом порядку. Суд не може брати на себе повноваження, які за законом належать іншим державним органам.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції безпідставно визначено порядок користування земельною ділянкою, яка в користування співвласникам не надавалася, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні такої позовної вимоги.

Крім того апеляційний суд зауважує, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17, від 07 березня 2023 року у cправі № 922/3289/21.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового скасування рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року у цій справі, то додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2022 року також слід скасувати.

Керуючись статтями 12, 81, 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384 Київський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, площею 388,05 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_9 :321:0031 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2022 року - скасувати.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2024 року.

ГоловуючийО.В. Желепа
СуддіО. Ф. Мазурик
О. В. Немировська