Провадження № 2/344/2782/24
У Х В А Л А

09 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Івано-Франківська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 6 500 000,00 грн.

Від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Лазора Андрія Олеговича надійшло клопотання про постановлення окремої ухвали щодо зловживання процесуальними правами із сторони позивача та застосування наслідків, які передбачені ч. 3 та ч. 4 ст. 44 ЦПК України залишення без розгляду позовної заяви у відповідності до ст. 257 ЦПК України.

В обґрунтування клопотання представник відповідача вказав, що позивач неодноразово подавав позов з тих самих підстав, у подальшому його відкликав. Такі дії свідчать про зловживання позивача його процесуальними правами та маніпулювання автоматизованою системою розподілу справ (п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України) з метою визначення необхідного складу суду. Суд першої інстанції прийняв позовну заяву з порушенням норм ЦПК України та за відсутності підстав задовольнив заяву про забезпечення позову. Суд першої інстанції не переконався у справжності боргових документів, дійсній природі відносин між сторонами, не визначився які норми матеріального права відлягають до застосування та не переконався, що оригінали документів, які підтверджують наявність боргового зобов`язання є у розпорядженні позивача та не звернув увагу що такі суду не подані.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги поданого клопотання з підстав викладених у ньому, просить клопотання задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, вказавши, що на момент відкриття провадження у даній справі, у справі № 344/10120/24 вже була постановлена ухвала про повернення позову. Під час оскарження представником відповідача ухвали про забезпечення позову було зазначено на такі ж процесуальні порушення. Суд апеляційної інстанції надав оцінку доводам сторони відповідача і не встановив жодних порушень. Просить відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 3 частини 2 статті 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

Зловживання процесуальними правами - це цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), з метою перешкоджання гарантованому у пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Зловживання правами характеризуються умислом, спрямованим на порушення порядку цивільного судочинства.

Характерними ознаками зловживання процесуальними правами є: формальне, непропорційне використання процесуального права всупереч легітимній меті, з якою це право встановлено нормами цивільного процесуального права, недобросовісність дій, умисний характер, завідома несумлінність.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються з видимістю реалізації законних прав особи.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою взагалі перешкоджання розгляду справи.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Такі висновки наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2019 у справі № 337/474/14.

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд зауважує, що позивач дійсно попередньо звертався до суду з позовом до відповідачки про стягнення боргу. При цьому таке звернення до суду з позовною заявою не було одночасним, на розгляді суду не перебувало одночасно декількох позовів ОСОБА_3 до одного й того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, що не може свідчити про умисність його дій з метою маніпуляції.

Вказані відомості не є предметом з`ясування на стадії відкриття і стали відомими суду з повідомлень учасників провадження, як і визначає процесуальний закон.

Доводи, щодо оцінки належності та допустимості доказів не заслуговують на увагу, оскільки така оцінка резюмується саме в процесі розгляду.

Визначених частиною 2 статті 44 ЦПК України дій, які кваліфікуються як зловживання процесуальними правами, судом не встановлено.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України зловживанням процесуальними правами є подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, натомість у провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває лише дана цивільна справа, а тому клопотання представника відповідача про зловживання процесуальними правами позивача є таким, що не підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд констатує, що позивач має право на захист свого порушеного права у судовому порядку.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Також, як вбачається з постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року, представником відповідача уже ставилось питання зловживання позивачем процесуальними правами та маніпулювання автоматизованою системою розподілу справ в апеляційній скарзі на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2024 року про забезпечення позову. Таким доводам надана належна оцінка, порушення норм процесуального права у цій справі судом апеляційної інстанції не встановлено. Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2024 року залишено без змін.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що дії позивача не свідчать про очевидне зловживання своїми процесуальними правами, а тому подане клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 44, 257, 260 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Лазора Андрія Олеговича про зловживання стороною позивача процесуальними правами та залишення позовної заяви без розгляду у відповідності ст. 257 ЦПК України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.10.2024 року.