Справа № 638/5926/24
провадження № 2/610/725/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2024 Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Тімонової В.М.,

за участю секретаря Кучеренко Ю.М.,

представника позивача - адвоката Лисенко І.К. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Балаклія Харківської області цивільну справу № 638/5926/24 (пр. № 2/610/725/2024) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2024 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина від самого свого народження та по теперішній час зареєстрована та проживає разом із батьком у м. Києві. З вересня 2015 року відповідачка не проживає з дитиною, не займається вихованням, лікуванням, навчанням, утриманням та забезпеченням

Враховуючи, що відповідачка тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду Харківської області від 03.04.2024 вказану справу передано за підсудністю до Балаклійського районного суду Харківської області, яка надійшла 29.04.2024.

Ухвалою судді від 23.05.2024 відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 04.09.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з наведених у ньому підстав та наполягала на його задоволенні.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням наданого висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.

Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 (а.с. 13).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 03.11.2023 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_2 » (а.с. 81).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12, 15).

На підтвердження позовних вимог позивачем додана до позову характеристика, надана 14.11.2023 Початковою школою № 312 Деснянського району м. Київа на учня 4 класу ОСОБА_4 , в якій зазначено, що за час навчання батько, ОСОБА_1 , бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій. Мати - ОСОБА_2 , із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлася (а.с. 16).

Як вбачається з відповіді КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва від 25.01.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під медичним наглядом закладу. Декларацію з лікарем-педіатром підписав батько дитини ОСОБА_1 . При зверненні до лікаря з приводу захворювань чи з профілактичною метою дитини завжди супроводжує батько або бабуся (зі сторони батька). Матір дитини ОСОБА_2 під час візитів до лікаря супроводжувала дитину тільки на першому році життя (а.с. 18).

Відповідно до протоколу опитування особи з її згоди (п. 7 ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) ОСОБА_8 від 15.02.2024, остання повідомила, що знає ОСОБА_4 з ОСОБА_10 , оскільки її діти майже одного віку та кожен день гралися у дворі. Бачила, як мати дитини поводиться з ним, садила його у пісок та займалася своїми справами, не звертаючи увагу на дитину. Більше восьми років вона не бачила мати дитини, всі ці роки вихованням ОСОБА_4 займається батько (а.с. 21-22).

Відповідно до протоколу опитування особи з її згоди (п. 7 ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) ОСОБА_11 від 15.02.2024, остання повідомила, що знає ОСОБА_4 з ОСОБА_10 , оскільки мешкали в одному під`їзді. Бачила, як мати дитини грубо поводилася з ним. Більше восьми років вона не бачила мати дитини, всі ці роки вихованням ОСОБА_4 займається батько (а.с. 23-24).

Відповідачка ОСОБА_2 склала заяву, яка засвідчена 27.02.2024 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л.М., у якій підтвердила, що її син ОСОБА_4 від самого свого народження проживає разом із батьком. Вона з 2015 року не займається вихованням, лікуванням, навчанням тощо сина. Даною заявою визнала позов про позбавлення її батьківських прав, розгляд справи просила проводити без її участі (а.с. 33).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 23.08.2024 № 102-3619 позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII , іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Суд повинен також зважувати на те, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Надані суду докази для позбавлення батьківських прав, а саме характеристика навчального закладу, де навчається ОСОБА_4 довідка первинної медико-санітарної допомоги, протоколи опитування свідків, на переконання суду не є достатніми доказами для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого її ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини.

Відповідачка через позивача подала нотаріально засвідчену заяву на ім`я компетентних органів за місцем вимоги та заяву до суду, у яких зазначила, що з позовом про позбавлення її батьківських прав вона згодна.

У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За положеннями частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, заяви відповідачки від 27.02.2024 і 18.06.2024, в яких вона відмовляється від батьківських прав на дитину та визнає позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та порушує інтереси дитини.

Лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачкою відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього сина не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), має рекомендаційний характер та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Водночас саме на позивача покладено обов`язок доведення свідомого ухилення відповідачкою від участі у вихованні дитини.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України).

Вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав, а тому суд вважає такий висновок недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини.

Так, органом опіки та піклування у висновку наводиться інформація навчального закладу у вигляді характеристики та довідка медичної установи про те, що батько дитини турбується про стан здоров`я дитини, формальні пояснення ОСОБА_1 , враховується акт обстеження житлово-побутових умов проживання та посвідчена приватним нотаріусом заява ОСОБА_2 про те, що вона не займається вихованням сина з 2015 року та визнання ОСОБА_1 єдиним опікуном малолітнього сина.

За таких обставин, суд не погоджується з мотивацією комісії з питань захисту прав дитини та органу опіки та піклування , що висновок про обрання щодо ОСОБА_2 такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, відповідає виключно найкращим інтересам дитини.

Розрив правового зв`язку між дитиною та одним із батьків є вкрай негативним заходом, що може погано вплинути на стан здоров`я дитини, в тому числі психічного, подальше життя дитини, її самоусвідомлення. Дослідити волю дитину щодо позбавлення батьківських прав не виявилось можливим, внаслідок віку дитини та відсутності клопотань з боку сторін про виклик її в судове засідання.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги інтереси дитини, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а в судовому засіданні не доведено категорична необхідність вжиття цього заходу для забезпечення інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому позов не підлягає задоволенню, однак суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання сина, виконання нею обов`язків щодо виховання та утримання дитини, передбачених сімейним законодавством, та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконання обов`язків щодо виховання та утримання дитини, передбачених сімейним законодавством, і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_4 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, місцезнаходження: 02094, м. Київ, пр. Червоної Калини, 21-Г.

Повний текст рішення складено 11 жовтня 2024 року.

Суддя В. М. Тімонова