Справа № 161/8855/24 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/943/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Черніки Павла Михайловича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ«Страхова група «ТАС» через свого представника ОСОБА_2 звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації.

Позов обґрунтовує тим, що 14.05.2021 о 20 год 20- хв мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу BMW Х5, дн.з. НОМЕР_1 , що був застрахований ПАТ«Страхова група «ТАС» за договором добровільного страхування наземного транспорту та транспортного засобу RenaultMaster , д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб BMW Х5, дн.з. НОМЕР_1 . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області відповідача було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу RenaultMaster , д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в АТ «СК «ББС ІНШУРАНС». Згідно акту огляду та ремонтної калькуляції вартість ремонту BMW Х5, дн.з. НОМЕР_1 становить 110 715,92 гривень. На підставі заяви потерпілого, ПАТ «Страхова група «ТАС» склало страховий акт та перерахувало загальну суму страхового відшкодування у розмірі 100 000 гривень. На вимогу ПАТ «Страхова група «ТАС» АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» склало страховий акт та виплатило страхове відшкодування у розмірі 83 479,62 гривень. На підставі викладеного позивач просить стягнути з винуватця ДТП різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у сумі 16520,38 гривень.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 серпня 2024 року позовприватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в корись приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 16 520 ( шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять) гривеньматеріальної шкоди в порядку суброгації.

Стягнуто з ОСОБА_1 в корись приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС`судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду,представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Черніка П. М. подав апеляційну скаргу,в якій вказує, що, судом не дотримано вимог законодавства, не надано оцінки доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, чим порушено норми матеріального та процесуального права. Позивачем не доведено підстав для задоволення позовних вимог. Просить рішення скасуватиі ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 14.05.2021 року о 20 год. 20 хв., на перехресті нерівнозначних доріг, вулиця Ківерцівська провулок Комунальний в м. Луцьку Волинської області, керуючи транспортним засобом марки «RenaultMaster», д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись по другорядній дорозі, повертаючи ліворуч на вул. Ківерцівську не надав перевагу в русі автомобілю марки «BMW Х5», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, у зв`язку із чим допустив із ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Транспортний засіб «BMW Х5», д.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 , відповідно до договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків від 15 січня 2021 року був застрахований ПАТ «Страхова група «ТАС» .

Згідно акту огляду ( дефектної відомості ) та ремонтної калькуляції № 13370_16 від 18.05.2021 вартість ремонту BMW Х5, дн.з. НОМЕР_1 становить 110 715,92 гривень.

ПАТ «Страхова група «ТАС» склало страховий акт 14392/16/921 від 21.05.2021 та 25.05.2021 здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 у розмірі 100 000 гривень згідно платіжної інструкції № 184827 від 25.05.2021.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «RenaultMaster», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в АТ «СК «ББС ІНШУРАНС».

Згідно платіжного доручення № 238977 від 12.07.2021 АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» у розмірі 83479,62 гривень.

Сума страхового відшкодування ПАТ «Страхова група «ТАС» становить 100 000 гривень, а сума страхового відшкодування АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» становить 83479,62 гривень. Відповідно, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 16520,38 гривень.

З огляду на вищезазначене, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Відповідно до ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно п. 22.1 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.

Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності.

Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Таким чином, регрес - це нове право, що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.

Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Таким чином, до ПАТ «СК «ТАС» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на підставі ст. 993 ЦК України в порядку суброгації.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відносини між позивачем та відповідачем регулюються правилами ст.993ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 Цивільного кодексу України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування потерпілій особі, до нього перейшло право вимоги (в порядку суброгації) до завдавача шкоди у деліктному зобов`язані у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем ОСОБА_1 ..

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Позивач, як страховик ПрАТ «СГ «ТАС», виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Враховуючи положення ст. ст. 22, 1192 ЦК, розмір шкоди встановлюється на підставі оцінки витрат для відновлення пошкодженої речі, що дозволяють визначити розмір реальних збитків. Така оцінка втрат надає висновок про фактичний розмір шкоди завданої потерпілій особі.

Інші докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 268 ч. 4, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Черніки Павла Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді