справа № 489/6635/24
провадження №2/489/2448/24
УХВАЛА

14 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленко І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Коваленка І.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання припинити зловживання правами

встановив:

09.09.2024 до Ленінського районного суду міста Миколаєва надійшов позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача припинити зловживання своїми правами шляхом припинення дій, які порушують права позивача (штамп реєстрації вхідної кореспонденції: № 21105 від 09.09.2024).

Згідно Протоколу автоматизового розподілу судової справи між суддями від 09.09.2024 головуючим у справі визначено суддю Коваленка І.В.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено судове засідання на 11.10.2024 09:00 год.

11.10.2024 канцелярією суду отримано заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Коваленка І.В., яка 14.10.2024 передана головуючому судді для розгляду.

У обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказує, що його позов суд отримав 03.09.2024, що підтверджується відстеженням поштового відправлення за ідентифікатором 449. Однак станом на 13.09.2024 позивач, в порушення вимог статей 185, 187 ЦПК України, не отримав копії ухвали про відкриття провадження у справи чи інформації про рух його позову в суді, внаслідок чого він звернувся з відповідним зверненням про порушення його прав до голови суду. Лише після цього йому була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі від 11.09.2024, яка ним отримана 02.10.2024. При цьому, копію ухвали суддя надіслав на не вказану ним в позові адресу листування, а на адресу реєстрації місця проживання, за якою він не проживає.

Також вказує, що зобов`язання ОСОБА_2 припинити зловживання своїми правами шляхом порушення права позивача полягають в тому, що у період з 15.11.2011 по 06.04.2023 вона не зверталася до Інгульского відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі Інгульский ВДВС) із заявами про стягнення аліментів на користь доньки, що свідчить про відсутність претензій до нього.

Зазначає, що з 2014 року позивач працював в Литві та два рази на рік повертався до України, а саме до родини, і кожен раз мешкав у відповідача, сплачував їй витрати, в тому числі на навчання їхньої доньки ОСОБА_3 та залишав кожен раз 4-5 тисяч євро, свідчить про фактичне виконання зобов`язань з утримання доньки до досягнення нею повноліття відповідно до рішення суду.

Тому можна зробити висновок, що відповідач саме за своєю ініціативою 20.04.2019 звернулася до приватного нотаріуса Ягужинської К.Т., де оформила заяву про відсутність до позивача «вимог по виплаті аліментних платежів, договірних та інших невиконаних зобов`язань», зареєстровану в реєстрі № 601.

Крім того, залишаючи без задоволення його скаргу від 17.01.2024 на постанову заступника начальника Інгульского ВДВС від 27.10.2023 у виконавчому провадженні № 71503756 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленко І.В. в ухвалі від 21.02.2024 у цивільній справі № 2-2633/11 (провадження № 4-с/489/6/24) вказав, що нотаріальна заява ОСОБА_2 «була надана боржнику для безперешкодного виїзду з України при перетині державного кордону». Тобто суддя вніс до ухвали від 21.02.2024 завідомо неправдиві відомості, що є ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, а також підтверджують порушення суддею вимог пункту 5 частини четвертої статті 265 ЦК України, умисне ігнорування положень частини четвертої статті 181 СК України, постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.2002 № 1203 «Про затвердження Порядку стягнення аліментів на дитину (дітей) у разі виїзду одного з батьків для постійного проживання в іноземній державі, з якою не укладено договір про надання правової допомоги».

У зв`язку із цим, позивач 05.09.2024 звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою про вчинення суддею Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленком І.В. кримінальних правопорушень за частиною першою статті 356, частиною першою статті 364, частиною першою статті 366 та частиною четвертою статті 382 КК України.

Наведені обставини та дії судді Коваленка І.В., на думку позивача, свідчать проте, що суддя не є безстороннім і йому бракує неупередженості для розгляду його позовної заяви від 23.08.2024, а тому він звертається до суду відповідно до свого права, передбаченого частиною другою статті 39 ЦПК України, із заявою про відвід судді в розгляді його позову від 23.08.2024.

Дослідивши заяву про відвід, підстави заявленого відводу, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно частини третьої статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Отже, так як заява про відвід надійшла пізніше ніж за три робочі дні до судового засідання, тому питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Із заяви про відвід вбачається, що позивач вказує не неможливість судді бути безстороннім та неупередженим з підстав відкриття провадження у справі з порушенням процесуального строку, направленням ухвали про відкриття провадження у справі не за адресою листування та відмовою судді у задоволенні його скарги на постанову Інгульського ВДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон за відсутності до нього претензій стягувача по утриманню дитини.

Крім того, висновки суду в справі за його скаргою розцінює як завідомо недостовірне внесення до судового рішення недостовірних відомостей та у зв`язку із цим вчинення суддею ряду кримінальних правопорушень.

Із позовної заяви та доданих до неї письмових доказів від 23.08.2024 вбачається, що:

1)позовна заява була зареєстрована канцелярією суду 09.09.2024 та після автоматизованого розподілу справі між суддями передана головуючому судді Коваленку І.В. цього ж дня (відповідає вимогам частини першої статті 184 ЦПК України), та 11.09.2024 суддею відкрито провадження у справі (відповідає вимогам частині першій статті 187 ЦПК України);

2) згідно матеріалів цивільної справи судова повістка направлена сторонам секретарем судового засідання 11.09.2024 ( вих. № 489/6635/24/29026/2024 від 11.09.2024). Позивачу судова повістка-повідомлення направлена за вказаною ним адресою проживання (реєстрації), а не за адресою листування, яку зазначено в позові, що на думку позивача свідчить про умисне його неповідомлення і приховання від нього відкриття провадження у справі.

Слід зазначити, що до повноважень судді не належить формування і направлення учасникам справи судової кореспонденції. Крім того, процесуальні рішення судді підлягають обов`язковому направленню суддею до Єдиного державного реєстру судових рішень, тобто офіційному оприлюдненню, що зроблено в даному випадку, та відповідно виключає будь який умисел судді в неповідомленні позивача про судовий розгляд.

Тому доводи позивача про наведені вище процесуальні порушення відносно головуючого судді є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях.

Не можна погодитися і з доводами позивача про внесення завідомо недостовірних відомостей в ухвалу суду від 21.02.2024, якою йому було відмовлено в задоволенні скарги на постанову заступника начальника Інгульського ВДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та зобов`язання вчинити певні дії, оскільки відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Крім того, оцінка вказаній ухвалі надана Миколаївським апеляційним судом в постанові від 02.04.2024, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.02.2024 залишено без змін.

Проте, додатково ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї письмовими доказами вважаю за необхідне взяти самовідвід у справі.

Так, підставою позову ОСОБА_1 зазначає те, що в проваджені Інгульського ВДВС на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист, пред`явлений 06.04.2023 ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, які стягувач просить стягнути починаючи із 22.03.2018. При цьому, в період з 2014 року по 06.04.2023 остання не зверталася із заявами до Інгульського ВДВС про стягнення аліментів, що свідчить про відсутність у відповідача претензій до нього щодо грошових коштів на утримання доньки. Також, працюючи з 2014 року в Литві він двічі на рік повертався до України, до родини доньки, та мешкав у відповідача і оплачував усі витрати, які накопичувалися у його відсутності, в тому числі за навчання доньки та залишав постійно грошові кошти, тим самим фактично виконав аліментні зобов`язання. Відсутність претензій зі сторони відповідача до нього по аліментним зобов`язанням підтверджуються і нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Ягужинською К.Т. заяви ОСОБА_2 від 20.04.2019. Тому, враховуючи наведене та те, що постановою державного виконавця Гаїбова Р.Е. від 27.10.2023 у виконавчому провадженні № 71503756 йому тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, дії відповідача свідчать про недодержання при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою статті 13 ЦК України.

Таким чином, про розгляді справи суду необхідно буде повторно надавати оцінку заяві відповідача від 20.04.2019 про відсутність претензій по аліментним зобов`язанням позивача, рішенню державного виконавця про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду за межі України та обставинам щодо його участі в утриманні дитини, оцінку яким суд надав в ухвалі 21.02.2024.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27.07.2006 №2006/23, які адресовані суддям для використання, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли виникнути сумніви в неупередженості судді.

Таким чином, з метою зняття у сторін будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, запобігання нарікань на необ`єктивність та неупередженість головуючого судді, а також звинувачень у заінтересованості результатів розгляду справи, запобігання конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів можливу неупередженість головуючого судді, суд приходить до висновку про задоволення заяви про самовідвід.

В зв`язку із заявленням самовідводу, вищевказану справі слід передати для повторного автоматичного розподілу.

Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді відмовити.

Заявити самовідвід від розгляду цивільної справи № 489/6635/24 (провадження № 2/489/2448/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання припинити зловживання правами.

Цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання припинити зловживання правами в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, передати до канцелярії суду вирішення питання про її повторний автоматичний розподіл відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 14.10.2024.

Суддя І.В. Коваленко