Справа № 539/2809/24
Провадження № 2/539/989/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

у складі: головуючого судді Даценка В.М.,

при секретарі Шрейтер С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП», звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що 22.03.2023 між ТОВ «ФК « АВІРА ГРУП » та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №80174, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» надало відповідачці фінансовий кредит у розмірі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених умовами укладеного договору.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання по Договору не виконала, у зв`язку з чим у останньої згідно умов Договору станом на 08 липня 2024 виникла заборгованість в сумі 13400 грн. 00 коп., що складається з 4000 грн. основна сума боргу по договору та 9 400 грн. відсотки за користування кредитом, які позивач і прохає стягнути на свою користь та судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Ухвалою від 05 серпня 2024 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує.

Відповідачка в судовому засіданні пред`явлений позов визнала в частині суми основного боргу. Нараховану суму відсотків вважає завищеною.

З`ясувавши обставини справи дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 22.03.2023 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №80174 (а.с. 26-35).

Згідно умов договору позивач надав відповідачці фінансовий кредит у розмірі 4000 грн. строком на 8 днів, тобто до 29.03.2023.

Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачці кредитні кошти, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн», як технологічного оператора платіжних послуг (а.с.25).

Згідно п. 1.3 укладеного Договору, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 1825 % (процентів) річних від суми кредиту з розрахунку 5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди Клієнта Товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за Договором.

Відповідно до п.3.3. Договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування відсотків за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування та сплата відсотків проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення.

У порушення умов вищевказаного договору про надання фінансового кредиту №80174 від 22.03.2023 свої зобов`язання відповідач ОСОБА_1 своєчасно не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка, на думку позивача, становить 13400 грн. 00 коп., і складається з 4000 грн. основна сума боргу по договору та 9 400 грн. відсотки за користування кредитом.

Така заборгованість нарахована за період з 22.03.2023 по 07.05.2023.

Однак, на думку суду, позивач безпідставно нарахував заборгованість за відсотками з 30.03.2023 по 07.05.2023.

В постанові ВП Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що конструкція кредитного договору вказує на те, що у спірних правовідносинах сторони погодили строк кредитування 8 днів, після яких у позивача з`явилося право вимагати повернення кредиту разом із процентами.

Відтак, заборгованість за кредитом та відсотками повинна бути нарахована в межах строку дії договору, тобто за період з 22.03.2023 по 30.03.2024, що складає 1 600 грн., що і зазначено у додатку №1 до договору про надання фінансового кредитування №80174 (а.с.36-37).

У випадку неналежного виконання грошового зобов`язання після 30.03.2024 року року позивач не позбавлений можливості захистити своє право в порядку ст.625 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, позов підлягає задоволенню частково.

Згідно п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю І та ІІ групи, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідачка має другу групу інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серія НОМЕР_1 , а тому вона має бути звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки відповідачка звільнена від сплати судового збору сплачений судовий збір позивачу слід компенсувати за рахунок держави згідно п.п.1-1 пункту 16 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою КМУ від 03.08.2011 року №845, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 525,526, 530, 626, 628, 629,1048,1054, ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» (04080 м. Київ, вул. Кирилівська, 1-3А секція С ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 остання відома адреса реєстрації АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №80174 від 22 березня 2023 у розмірі 5 600 (п`ять тисяч шістсот) грн., з яких: 4000 грн. основна сума боргу по договору та 1 600 грн. відсотки за користування кредитом.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» суму судового збору у розмірі 1 012 грн. 35 коп. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 10.10.2024.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко