Справа № 214/7274/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) та просить суд стягнути заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.09.2020, що виникла станом на 14.06.2023, у сумі 99 824,10 гривень, з яких: 99 824,10 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту). В обґрунтування позову зазначено, що 22 вересня 2020 року відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, а також своїм підписом повністю та безумовно прийняла пропозицію банку та погодилася з тим, що анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови. Позивач свої зобов`язання по наданню кредиту виконав у повному обсязі, однак відповідач не виконувала належним чином умови укладеного договору, у результаті чого виникла вищезазначена заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року задоволено позов АТ «Універсал Банк» повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.09.2020, що виникла станом на 14.06.2023, у сумі 99 824 (дев`яносто девять тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні 10 коп. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту), та у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 коп. (а. с. 81 - 82).

З результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення, ухвалою від 15 травня 2024 року, заочне рішення від 05 грудня 2023 скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 180).

Учасники справи у судове засідання не з`явились, поряд з тим скористались своїми процесуальними прапвами щодо подачі заяв по суті справи відповідно до положень ст. 174 ЦПК України.

Так, у відзиві на позовну заяву, представник відповідача вказує, що позовні вимоги є незаконними,необґрунтованими та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами з огляну на наступне.

22 вересня 2020 року між сторонами по справі було укладено договір про надання банківських послуг «Monobank» у формі анкети-заяви, відповідно до умов якого банком наданий позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок відповідно до умов договору.

У заяві зазначено,що відповідач погодилася, з тим, що ця заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між нею та банком договір прт надання банківських послуг, а також, що відповідач погодилася з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту.

На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує, що відповідач, з метою отримання банківських послуг звернувся до позивача, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, але заява не містить суми бажаного кредитного ліміту.

Будь-яких підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, її номер, строку дії, розміну наданого банком кредитного ліміту, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо) та інших доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів відповідачем в заявленому позивачем розмірі, до позовної заяви не надано.

Також вказує на те, що позивачем суду не надано виписок про рух коштів за кредитною карткою, які є первинним документом. При цьому наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первісним документом, яким підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже і належним доказом існування боргу.

Крім того, представник відповідача, заперечуючи про ти позовних вимог, у відзиві на позовну заяву вказує, що Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Вказана анкета не містить даних про розмір кредитних коштів. В наданих суду документах відсутня інформацію про розмір кредитних коштів, погоджена сторонами сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди, відсутні відомості про те, що відповідач отримувала платіжну картку та строк її дії.

Укладений між сторонами договір про надання банківських послуг у вигляді анкети-заяви не містить умов про нарахування відсотків за користування кредитними коштами як і можливість стягнення сум нарахованих відсотків за рахунок тіла кредиту, а також не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання. Анкета-заява не містить розміру кредитного ліміту і строку його повернення (користування ним).

За таких обставин представник відповідача вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та можливість стягнення сум нарахованих відсотків за рахунок тіла кредиту, оскільки такі умови в анкеті-заяві відсутні.

Крім того представник відповідача зазначає, що факт передачі кредитних коштів відповідачу позивачем не доведений, з чого слідує відсутність заборгованості відповідача перед позивачем (а. с. 130 - 134).

У додаткових письмових поясненнях представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. Вказує, що відповідач, підписавши анкету-заяву підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які цілодобово доступні для ознайомлення на інтернет-сайті позивача, що включають тарифи, поспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank. Анкету-заяву клієнтом було підписано 22.09.2020, відповідно саме в цей період були дійсні правила в редакції від 16.09.2020, а отже відповідач на час підписання анкети-заяви не міг бути ознайомлений з будь-якими іншими правилами. Також в самому мобільному додатку на постійній основі містяться тарифи, тому відповідач з використанням власного пін-коду має цілодобовий доступ до тарифів та реальну можливість з ними ознайомлюватись.

Крім того, відповідач в Анкеті-заяві підтвердив, що вона разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та отримав їх примірники у мобільному додатку та підтвердив, що вказані документи зрозумілі боржнику та не потребують додаткового тлумачення. У вказаних документах обумовлена процентна ставка, пеня, комісія, (пункт тарифи), договір є обов`язковим для виконання. Боржник не звертався до банку з непогодженням про зміну Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та продовжив користуватись карткою, а отже погодився з ними. У підписаній анкеті-заяві відповідач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях.

Також з огляду на викладене, посилається на те, що сторонами кредитного договору було погоджено нарахування процентів за користування кредитними коштами та обумовили у письмовому вигляді ціну договору.

Крім того, відповідач ввесь період користувалась кредитною карткою, наявними на ній коштами, а саме з 22.09.2020 по 14.06.2023, періодично здійснювала їх часткове погашення, тим самим визнала факт існування договірних зобов`язань перед АТ «Універсал Банк» в рамках банківської послуги «monobank» (а. с. 143 - 153).

Суд, з`ясувавши позиції сторін щодо спірних правовідносин, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

22.09.2020 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в результаті чого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. c. 18).

Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву Відповідач підтвердив, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.

До договору банком долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank (а. с. 23 - 49).

Відповідно довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 02.04.2024 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 , тип рахунку: Чорна картка, валюта рахунку - UAH, статус картки - Активна (а. с. 177).

Відповідно виписки по особовому рахунку за період з 22.09.2020 року по 14.06.2023 року (а. с. 154 - 157) ОСОБА_1 користувалася кредитною (платіжною) карткою, тим самим підтвердила свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту, з огляду на що суд критично ставиться до заперечень ОСОБА_1 в частині недоведеності банком надання їй кредиту та ненадання суду виписок про рух коштів, як первинного документу, що підтверджує наявність заборгованості та отримання кредиту.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором станом на 14.06.2023 заборгованість ОСОБА_1 складає 99824,10 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 99824,10 грн. грн. (а. с. 190 - 193).

Вказана сума боргу узгоджується з вказаною вище випискою по особовому рахунку.

Відповідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором встановлено, що ОСОБА_1 у добровільному порядку погашався наданий кредит на загальну суму 111237,14 грн періодичними платежами у кількості 73 шт., останній здійснений 15.04.2023 на суму 2325,00 грн.

Відповідно до цього ж розрахунку позивачем нараховано відповідачу відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом: 31.10.2020 1033,83 грн., 31.11.2020 854,04 грн., 31.12.2020 939,48 грн., 31.01.2021 821,12 грн., 30.04.2021 1624,73 грн., 31.08.2021 2139,50 грн., 30.11.2022 3198,90 грн. всього на суму 10611,60 грн. Нараховані суми відсотків були списані з карткового рахунку відповідача на наступний день після їх нарахування.

Також з карткового рахунку відповідача було списано відростків без їх нарахування на загальну суму 45399,17 грн., а семе 01.03.2021 897,30 грн., 01.04.2021 1233,74 грн., 01.06.2021 1816,88 грн., 01.07.2021 1920,32 грн., 01.08.2021 2078,48 грн., 01.10.2021 2115,13 грн., 01.11.2021 2238,63 грн., 01.12.2021 2247,76 грн., 01.01.2022 2413,63 грн., 01.02.2022 2467,49 грн., 01.03.2022 2241,74 грн., 01.04.2022 2552,71 грн., 01.05.2022 1317,86 грн., 01.06.2022 1403,04 грн., 01.07.2022 2719,56 грн., 01.08.2022 2925,93 грн., 01.09.2022 3051,13 грн., 01.10.2022 3071,07 грн., 01.11.2022 3243,91 грн., 01.01.2023 3442,86 грн. (а. с. 190 - 193).

Таким чином судом встановлено списання банком за рахунок тіла кредиту з рахунку відповідача відсотків на загальну суму 56010,77 грн.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного.

Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.

У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій Постанові від 24.09.2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у Постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

Як встановлено судом, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами по справі був укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_1 на умовах, визначених укладеним між ними договором, суму коштів у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

В свою чергу, відповідачем ОСОБА_1 допущено порушення умов договору щодо своєчасного погашення платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість.

У даній справі в анкеті-заяві від 22.09.2020 ОСОБА_1 просила відкрити поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви (п. 2, 3 анкети) , однак строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена; вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статями 625, 1048 ЦК України, позивачем не пред`явлено.

Звертаючись до суду з позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та в подальшому виписку про рух коштів по картці.

Факт отримання відповідачем кредиту підтверджується випискою з рахунку відповідача, відповідно якої остання користувалася кредитними коштами.

Як зазначалося вище, згідно наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 14.06.2023 року заборгованість ОСОБА_2 складає 99824,10 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (толом кредиту) - 99824,10 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч. 2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Разом з тим, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Дана позиція узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у Постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, правовідносини у якій є подібними до даної справи.

Оскільки за встановленими судом обставинами даної справи відповідач ОСОБА_1 фактично користувалася кредитними коштами, та не погоджується зі сплатою відсотків за кредитним договором та їх розміром, суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком відсотків за рахунок тіла кредиту у загальному розмірі 56010,77 грн.

Отже, в анкеті-заяві від 22.09.2020 року ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру; вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`явив; оскільки в анкеті-заяві від 22.09.2020 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, а тому підлягають визнанню неправомірними та безпідставними дії позивача щодо списання банком відсотків за рахунок тіла кредиту у загальному розмірі 56010,77 грн.

При цьому, не дивлячись на посилання позивача на ознайомлення відповідача з Умовами надання банківських послуг, належних та допустимих доказів про ознайомлення відповідача з Умовами та правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» укладенні кредитного договору позивачем не надано.

У позовних вимогах позивач просить суд стягнути заборгованість по тілу кредиту у розмірі 99824,10 грн. без врахування відсотків, які списувалися неправомірно за рахунок тіла кредиту без узгодження їх розміру на користь позивача.

З наведених підстав суд вважає за необхідне зменшити суму заборгованості за тілом кредиту 99824,10 грн. за рахунок неправомірно списаних відсотків, сума яких становить 56010,77 грн.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 09.01.2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19).

Таким чином, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором складає 43813,33 грн., який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частин 1,5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Згідно п.1-3 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено 2684,00 грн. (а. с. 12).

Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 99824,10 грн. задоволено вимоги на суму 43813,33 грн., тобто на 43,89 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч. 1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1178,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг "Monobank" від 22.09.20230 року, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 43813,33 грн. (сорок три тисячі вісімсот тринадцять грн. 33 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати на сплату судового збору в сумі 1178,00 грн. (одна тисяча сто сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Відомості про сторін:

Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Сіденко