Справа № 358/1044/24 Провадження № 2/358/609/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебединець Г.С.,

секретар судового засідання Ведмеденко І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миронівської міської ради Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить: припинити право власності, зареєстроване за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1380 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :02:001:0002, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ЯБ № 283273 площею 0,2729га, кадастровий номер :02:001:0001 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову зазначає наступне.

На підставі договору купівлі-продажу будинку від 30.05.2008 він (позивач ОСОБА_1 ) є власником житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 . Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1380га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

У зв`язку із відчуженням житлового будинку до нього, як набувача вказаного нерухомого майна, перейшли частина земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості та частина земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, тому він позбавлений можливості оформити право власності на вказану земельну ділянку під будинком в позасудовому порядку.

На підставі ст.328, 377 ЦК України та ст.120 ЗК України, просить припинити право власності, зареєстроване за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1380 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :02:001:0002, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку.

Крім того зазначає, що за життя ОСОБА_2 приватизувала, також, земельну ділянку площею 0,2729га, кадастровий номер :02:001:0001 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 він позбавлений можливості вирішити долю земельної ділянки у позасудовому порядку.

З посиланням на ст.140 ЗК, ст.317,319,321 ЦК України просить визнати державний акт на право власності спадкодавця на вказану земельну ділянку.

З цих підстав просить позов задовольнити.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про проведення судового розгляду за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити.

Представник відповідача Миронівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, проти позову заперечень не має.

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідив письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно договору купівлі-продажу від 30.05.2008 року, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Договір зареєстрований в реєстрі за № 1622 та 30.05.2008 зареєстрований в Державному реєстрі правочинів під № 2928106.

Згідно п.14 вказаного договору, сторонам при укладанні договору роз`яснений зміст ст.118-121 Земельного кодексу України, ст.377 ЦК України (щодо порядку переходу права власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №283272 від 23.11.2004, за ОСОБА_2 на праві власності зареєстрована земельна ділянка площею 0,1380га в АДРЕСА_3 для Будівництва та обслуговування жилого будинку.

Згідно довідки Іванівського старостинського округу № 5 від 18.06.2024 № 15/05-24/322, згідно рішення сесії Іванівської сільської ради № 152-18-VII від 31.05.2017 вулиця Червоноармійська перейменована на вулицю Урожайна.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Іванівка, Богуславський район Київська область.

Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Положеннями ч. 1 ст. 120 ЗК України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. ч. 1,2, п.(а) ч.3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Чинне земельне та цивільне законодавство визначає імперативність, а саме "автоматичність" переходу прав на земельну ділянку при переході прав на об`єкт нерухомого майна, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у положеннях ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України.

Так, відповідно до цих статтей, до особи, яка набула право власності, на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу ( попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Виходячи з цього, логічним є наступне положення: у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

При цьому, документи, що підтверджують набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.

Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 , тобто позивач, набув право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу будинку від 30.05.2008 року, відповідно до нього переходить право власності і на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,1380 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , і належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, аналізуючи правовідносини, що склалися та правові норми, що їх регулюють, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

В частині позовних вимог щодо визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЯБ № 283273 площею 0,2729га, кадастровий номер :02:001:0001 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 , на переконання суду вказані вимоги не підлягають задоволенню та виходить з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла її сестра ОСОБА_3 , яка звернулася через свого представника до нотаріуса із заявою від 26.08.2016 про прийняття спадщини після смерті сестри. 26.08.2016 року нею було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу якої увійшло встановлене нотаріусом спадкове майно.

Разом із тим, зазначена земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0001 належала ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, тому увійшла до спадкової маси.

У частині першій статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Проте, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 28.11.2019 у справі № 918/150/19, від 26.01.2022 у справі № 921/787/20 від 14.06.2022 у справі № 904/3870/21, від 13.09.2022 у справі № 918/1222/21.

Позивач ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 та до нього не перейшло право власності на вказану земельну ділянку після придбання будинку, тому суд не вбачає порушення прав позивача, оскільки прав на вказану земельну ділянку він не має.

Оскільки судовим розглядом встановлено відсутність порушеного права позивача щодо користування земельною ділянкою кадастровий номер :02:001:0001 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_2 , позовні вимоги в частині визнання недійсним державного акту на право приватної власності на вказану земельну ділянку ЯБ № 283273, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити право власності, зареєстроване за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1380 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :02:001:0002, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,1380 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :02:001:0002, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення буде складений 07.10.2024 року.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець