Справа № 507/2100/24
Провадження № 2-о/507/83/2024
Номер рядка звіту 17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2024 р. смт. Любашівка

Любашівський районний чуд Одеської області у складі:

головуючого судді Вужиловського О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Войковської І.П,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Любашівка Подільського району Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до заінтересованої особи : Любашівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,

ВСТАНОВИВ:

До Любашівського районного суду одеської області 23 вересня 2024 року надійшла заява ОСОБА_1 до заінтересованої особи : Любашівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території. В обгрунтування своєї заяви, заявник вказує, що 22 вересня 2009 року вона уклала шлюб із ОСОБА_2 . З 2011 року вона разом із ОСОБА_2 , проживала в с.Іванівка Любашівського (нині Подільського) району Одеської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_3 . У 2013 році ОСОБА_2 вирішив повернутись на батьківщину та переїхав проживати до м.Гола Пристань Скадовського району Херсонської області. 18 листопада 2018 року заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області шлюб між ними розірвано та стягнуто із ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини. В подальшому, внаслідок збройної агресії м.Гола Пристань була окупована. Після підриву окупаційними військами дамби Каховської ГЕС м.Гола Пристань було затоплене. ОСОБА_5 помер у м. Скадовськ ІНФОРМАЦІЯ_4 року, однак свідоцтво про його смерть вона отримати не може. Необхідність встановлення даного факту, що має юридичне значення заявнику необхідно для державної реєстрації смерті, що надасть можливість отримати свідоцтво про смерть.

Ухвалою суду від 25.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено розгляд заяви на 09 год. 30 хв. 14.10.2024 року, з огляду на положення ч. 2 ст. 317 ЦПК України.

Заявник надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, свої вимоги підтримала повністю.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, з огляду на положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. ч. 1, 2 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Приписи ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначають перелік фактів, що мають юридичне значення та підлягають встановленню судом.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 49 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи, а згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно абз. 2 п. 2 розділу I Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5) відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064.

Згідно пп. ґ п. 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5) підставою для державної реєстрації смерті є зокрема рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995, а також ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

У Постанові Верховного Суду від 27.09.2021 року у справі № 756/8168/21 зроблено висновок, що положення статті 317 ЦПК України не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закону № 1207-VII) державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 р. №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією з 24.02.2022 року віднесено Скадовський район Херсонської області.

Згідно матеріалів справи, зокрема копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.вересня 2009 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували 22.09.2009 року шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_6 ; дружини - ОСОБА_7 (а.с.13).

З довідки Іванівського старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області № 184/03.3-31 від 19 червня 2023 року видно, що ОСОБА_2 проживав на території Іванівського старостинського округу протягом 2012-2013 років без реєстрації (а.с. 14).

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 видно, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком її зазначений: ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 (а.с. 11)

З рішення Любашівського районного суду Одеської області від 28 листопада 2019 року видно, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 17).

В обгрунтування заявленої вимоги про встановлення факту смерті заявником долучено до матеріалів справи копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого незаконним органом самопроголошених утворень, згідно якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Скадовськ Скадовського району Херсонської області, а також медичне свідоцтво про смерть № 238/кл, згідно якого ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. ).

Суд критично оцінює надані суду докази на підтвердження факту смерті, зокрема свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , оскільки вказаний документ виданий незаконним органом та установою самопроголошеного утворення. Однак під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

У постановах Верховного Суду від 29.03.2023 (справа № 753/8033/22, провадження № 61-1428св23), від 07 вересня 2022 року (справа № 759/5313/21, провадження № 61-20540св21) викладено таку правову позицію: питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум "реєстрація народжень, смертей і шлюбів", виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21.

Враховуючи, що заявниця позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 у відповідних органах реєстрації актів цивільного стану України, а встановлення даного факту необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть, та оскільки встановлення даного факту не порушує прав та інтересів інших осіб, має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви та встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Скадовськ Скадовського району Херсонської області.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України та ч. 4 ст. 317 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 247, 258, 259, 263-265, 293-294, 315, 316, 317, 319, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 до заінтересованої особи : Любашівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Скадовськ Скадовського району Херсонської області.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення видати учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надіслати до Любашівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Скадовськ Скадовського району Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Вужиловський О.В.