Справа № 405/6875/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:

головуючого судді Драного В.В.

при секретарі Дятел О.В.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 178624 грн. В обґрунтування позову вказав, що з 2001 року по 24.06.2019 року він перебував у шлюбі з відповідачем. У період шлюбу відповідач набула на підставі рішення суду 8/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . Будинок був у занедбаному стані, проживати в ньому було неможливо, тому вони спільними трудовими та грошовими ресурсами істотно збільшили його вартість. Однак, 19.03.2019 року відповідач разом зі своєї дочкою ОСОБА_3 в насильницький спосіб виселили його з цього помешкання. В подальшому, постановою Кропивницького апеляційного суду від 04.04.2023 року в справі № 405/9138/19 за наслідками апеляційного перегляду, визнано об`єктом спільної сумісної власності 8/25 частин вказаного житлового будинку. Однак, навіть після цього, відповідач чинила перешкоди у користуванні позивачем вказаним майном, а тому він звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яка постановою Кропивницького апеляційного суду від 10.08.2023 року в справі № 405/3910/23 була задоволена, та видано відповідний припис. Цим приписом зобов`язано відповідача усунути перешкоди у користуванні вказаним майном. Також цим же рішенням було встановлено, що відповідач чинила відносно позивача домашнє насильство. За цей період, з 25.03.2019 року по 31.08.2023 року у зв`язку із протиправними діями відповідача він був вимушений винаймати житло шляхом укладання відповідного договору оренди та був змушений сплачувати за нього орендну плату. Загальний розмір орендної плати, яку він сплатив становить 178624 грн. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача 178624 грн. заподіяної йому матеріальної шкоди (збитків), які виникли через вчинення ОСОБА_2 відносно нього домашнього насильства умисного позбавлення житла.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.09.2023 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи.

01.04.2024 року позивач подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав, просить розгляд справи провести без його участі.

Представник відповідача адвокат Ромаданова Г.Г. 01.04.2024 року подала до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала та вказала, що Верховним Судом 21.02.2024 року було скасовано постанову Кропивницького апеляційного суду від 04.04.2023 року в справі № 405/9138/19 та залишено без змін рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання 8/25 частин вказаного житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності відмовлено. Також просить розгляд справи провести без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 25.10.2001 року по 24.06.2019 року перебували у шлюбі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2005 року у справі № 2-427/05 позовні вимоги ОСОБА_2 до Кіровоградської міської ради задоволено, встановлено факт прийняття нею спадщини на 16/50 (8/25) частин жилого будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано за нею право власності на вказане нерухоме майно.

Згідно договору дарування від 31.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тєрєховою С.В. зареєстрованого в реєстрі за № 1236, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 8/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання 8/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання договору дарування від 31.07.2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо вказаного нерухомого майна, недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.06.2022 року в справі № 405/9138/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 04.04.2023 року в справі № 405/9138/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.06.2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 8/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель номер АДРЕСА_1 та визнати недійсним договір дарування від 31.07.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо 8/25 частин вказаного житлового будинку (а.с. 15-18).

В подальшому, у червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, в якій просив видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , а саме: покласти на неї обов`язок усунути перешкоди у користуванні ним майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити йому вільний доступ на вселення у 8/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель під № НОМЕР_1 , що розташований у АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2023 року в справі № 405/3910/23 заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 10.08.2023 року в справі № 405/3910/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким видано обмежувальний припис, яким зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні майном, що є об`єктом спільної сумісної власності - 8/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , строком на шість місяців з дня набрання цим судовим рішенням законної сили (а.с. 10-14). В описовій та мотивувальній частині постанови вказано, що 31.05.2023 року ОСОБА_1 прибув до зазначеного помешкання і спробував вселитися до нього, проте ОСОБА_2 не відчинила йому вхідні двері. Суд апеляційної інстанції вказав, що доводи ОСОБА_1 в частині застосування щодо нього домашнього насильства, а саме діяння економічного насильства знайшли своє підтвердження, оскільки існує конфлікт між колишнім подружжям, а ОСОБА_1 позбавлений права користування житловим будинком, в якому постійно проживав до 19.03.2019 року, і куди його не допускає ОСОБА_2 після вирішення судом спору щодо визнання 8/25 частин на вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель об`єктом права спільної сумісної власності.

Як вбачається з договору оренди об`єкта нерухомості від 25.03.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_4 (орендодавець) орендар отримав у тимчасове платне користування квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Орендна плата становила 2500 грн. до травня 2000 грн. за місяць, після травня 2022 року оренда плата становила 3000 грн. за місяць. При цьому, за період з 25.03.2019 року по 31.08.2023 року ним було сплачено орендну платну з оплатою комунальних послуг у загальному розмірі 178624 грн. (а.с. 6-9).

Водночас, постановою Верховного Суду від 21.02.2024 року в справі № 405/9138/19 касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено, постанову Кропивницького апеляційного суду від 04.04.2023 року скасовано, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.06.2022 року залишено в силі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. У свою чергу, економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 станом на дату розгляду цієї справи вважається таким, що не мав та не має прав власника на 8/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_3 .

Водночас, згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Тобто, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

При цьому, з постанови Кропивницького апеляційного суду від 10.08.2023 року в справі № 405/3910/23, яка набрала законної сили, та позову ОСОБА_1 вбачається обставина здійснення відповідачем ОСОБА_2 відносно позивача ОСОБА_1 домашнього насильства у період з 31.05.2023 року (дата, коли ОСОБА_1 вперше намагався зайти до відповідного житлового приміщення) по 31.08.2023 року (останній день строку дії договору оренди квартири по АДРЕСА_2 ).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 21 цього Закону постраждала особа має право на відшкодування кривдниками завданих матеріальних збитків і шкоди, заподіяної фізичному та психічному здоров`ю, у порядку, визначеному законодавством.

Як вбачається з ч. 2 ст. 30 цього Закону порядок відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих унаслідок домашнього насильства, визначається Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Так, судом відзначається, що ОСОБА_1 у період з 19.03.2019 року по 04.04.2023 року не мав прав власника на 8/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , а тому його проживання за іншою адресою не було обумовлено протиправними діями відповідача. Відтак, в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не доведено неправомірність дій відповідача.

Так само, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди у вигляді орендної плати за користування іншим житловим приміщенням за період 04.04.2023 року по 31.05.2023 року слід також відмовити, оскільки позивачем не доведено наявність протиправної поведінки відповідача в цей період.

Водночас, позивачем доведено протиправний та винний характер поведінки відповідача у період з 01.06.2023 року по 31.08.2023 року (вчинення відповідачем домашнього економічного насильства відносно позивача шляхом недопуску до житлового приміщення), наявність шкоди (сплата орендної плати за користування іншим житловим приміщенням) та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою відповідача та шкодою, завданою нею позивачу (необхідність оренди іншого житла внаслідок економічного насильства відповідача).

При цьому, сплата позивачем житлово-комунальних послуг не є шкодою (збитками) у розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки вони не були безпосередньо обумовлені та не пов`язані з відновленням його порушеного права.

Відтак, заподіяна відповідачем позивачу матеріальної шкода (збитків), яка виникла через вчинення відповідачем відносно позивача домашнього насильства становить 3000 грн. (орендна плата за місяць без оплати житлово-комунальних послуг) х 3 місяці (01.06.2023 року по 31.08.2023 року) = 9000 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 90 грн. пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) 9000 грн. заподіяної позивачу матеріальної шкоди (збитків), які виникли через вчинення відповідачем відносно нього домашнього насильства та 90 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний