УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю: секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15.09.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ

Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів задоволені. Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13.11.2018 року, за яким з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 12 000 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

14.08.2024 в суд надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про перегляд вказаного заочного рішення, а також про поновлення пропущеного строку на подання клопотання про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 20.08.2024 заяву про перегляд заочного рішення було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

12 вересня 2024 на виконання вимог вказаної ухвали представник відповідача подав до суду клопотнання про перегляд заочного рішення суду в новій редакції, в якій зазначив, що про прийняте Володимир-Волинським міським судом Волинської області заочне рішення їм з відповідачем стало відомо від виконавчої служби Республіки Польща. Оскільки, відповідач по даній справі постійно проживає на території Республіки Польща, працює далекобійником, являється особою передпенсійного віку, не був повідомлений про дату та час розгляду справи, аналогічно не був повідомлений про прийняте судом рішення та не отримував ані повного, ані короткого тексту рішення, представник відповідача просить суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, прийняти заяву про перегляд заочного рішення суду від 15.09.2023 та задовольнити її. Безпосередньо факт проживання відповідача на території Республіки Польща і унеможливив реалізацію його прав, як відповідача у даній справі, в тому числі, щодо обставин збирання та подання доказів. Представник вважає, що суд позбавив сторону відповідача права на захист та неповно дослідив докази по справі, не заслухав пояснень сторін, не врахував обставини відносно відповідача, передбачені ст.182 СК України, що призвело до ухвалення рішення, яке неспівмерно обтяжує становище відповідача, тому вважає, що заочне рішення суду від 15.09.2023 по даній справі підлягає перегляду у визначеному законом порядку.

З цих підстав представник відповідача просить поновити йому строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15.09.2023 у справі № 154/2739/22 та скасувати його.

26 вересня 2024 року до суду надійшли заперечення представника позивача ОСОБА_2 на клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, в яких він просить залишити вказане клопотання без задоволення, оскільки: по-перше, представник відповідача пропустив визначений ухвалою суду від 20.08.2024 процесуальний строк на усунення недоліків заяви про перегляд заочного рішення; по-друге, представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про перегляд заочного рішення, а не у формі заяви, тобто не в спосіб передбачений процесуальним законодавством; по-третє, відповідач був проінформований судом про порушення провадження у справі та про дати судових розглядів в належний процесуальний спосі, а його представник був проінформований про прийняте судом рішення, яке є предметом перегляду за клопотанням відповідача (його представника).

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Андрусяк І.В. заявлені вимоги підтримав з підстав викладених у клопотанні про перегляд заочного рішення та просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні просили залишити без задоволення клопотання представника відповідача про перегляд заочного рішення від 15.09.2023 з підстав викладених у запереченнях.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши заяву про скасування заочного рішення, матеріали цивільної справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заява про перегляд заочного рішення суду від 15.09.2023 подана до суду лише 14.08.2024, а отже строк, встановлений ст.284 ЦПК України, представником відповідача порушений. У заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача просить поновити йому вказаний строк, оскільки відповідач постійно проживає на території Республіки Польща, через що не отримував рішення суду, та не міг у встановлений строк подати заяву про перегляд заочного рішення. Про ухвалене судом рішення відповідачу стало відомо вже від виконавчої служби Республіка Польща.

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про отримання відповідачем та його представником заочного рішення суду, суд, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України, вважає за необхідне поновити представнику відповідача строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, оскільки причини пропуску такого строку суд визнає поважними.

По суті заяви суд зазначає таке.

Відповідно до ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Статтею 288 ЦПК України визначено підстави за яких заочне рішення підлягає скасуванню, а саме, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З огляду на роз`яснення, надані в абз. 5 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, суд скасовує заочне рішення, якщо визнає, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної вище статті та роз`яснень Пленуму ВСУ вбачається, що заочне рішення підлягає скасуванню за наявності двох умов разом:

1) якщо судом буде встановлено, що відповідач, тобто заявник, не з`явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин;

2) докази, на які посилається відповідач (заявник у цьому провадженні) мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи першу умову для скасування заочного рішення судом встановлено наступне.

Представник відповідача зазначає, що відповідач ОСОБА_6 не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.

З таким твердженням представника відповідача суд не погоджується з огляду на таке. Т

Так, згідно позовної заяви, місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується довідкою Управління «Центр надання адміністративних послуг» від 07.10.2023. Про дату та час судових засідань відповідач був повідомлений шляхом направлення судової повістки на адресу місця його реєстрації в порядку ст. 128 ч.7 ЦПК України, що в розумінні ЦПК України є належним повідомленням сторони по справі про дату та час судового засідання, але поштові відправлення були повернуті не врученими з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» або «за закінченням строку зберігання», тобто не вручені адресату з незалежних від суду причин.

Відповідно до чч.1,2,3,6,7 ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи наведене, наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про виклик до суду відповідача в судове засідання, підтверджують належне повідомлення про розгляд справи судом, оскільки відповідають встановленому порядку виклику до суду.

Крім того, інтереси відповідача у справі представляв адвокат Андрусяк І.В., який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Повідомлень про причини неявки, відзиву на позовну заяву, клопотань про відкладання розгляду справи, ані відповідач, ані його представник до суду не подавали.

Щодо матеріальних підстав для скасування заочного рішення, то відповідач повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Враховуючи те, що згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою, можна зробити висновок, що суд, ухвалюючи заочне рішення, повинен дати оцінку всім доказам, які є у справі. Таким чином, не може бути підставою для скасування заочного рішення лише посилання представника відповідача на те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, без посилання на нові докази, якими він обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. Докази, які є у справі, вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У спірній по справі ситуації суд виходить з того, що представником відповідача не надано доказів, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Зазначені відповідачем обставини не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява представника відповідача про перегляд заочного рішення та його скасування є необґрунтованою та безпідставною, у зв`язку з чим її слід залишити без задоволення.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити представнику відповідача ОСОБА_3 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву представника відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15.09.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Роз`яснити відповідачу та його представнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Вступна і резолютивна частина ухвали виготовлена в нарадчій кімнаті та проголошена 07.10.2024. Повний текст ухвали виготовлений 11.10.2024.

Суддя А.М. Лутай