Дата документу 23.09.2024
Справа № 314/2725/24
Провадження № 2/334/2720/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участі секретаря - Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2024 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області №314/2725/24 від 12 липня 2024 про передачу справи для розгляду за підсудністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Від сумісного проживання сторони мають малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

В 2019 році фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені.

Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №629р від 04.10.2021 року, визначено місце проживання дитини: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народження. З тих пір дитина мешкає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні.

Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виконує у повній мірі своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує належним майновим підтриманням, необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, і в загалі уникає спілкування з дитиною.

Наявність «формальної матері дитини», позбавляє позивача права в повній мірі реалізовувати права дитини, зокрема на реєстрацію її місця проживання, оформлення до навчальних закладів, отримання різноманітних дозволів, які неможливі без згоди матері, що тягне негативні наслідки для дитини, в тому числі права на виїзд за кордон без згоди матері, задля оздоровлення дитини, можливого навчання та інше.

Відповідачка веде аморальний спосіб життя, що полягає у зловживанні спиртними напоями, є «постійним клієнтом» райвідділу поліції, про що відомо органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району.

Викладене свідчить, що ОСОБА_2 з 2021 року умисно злісно та цілеспрямовано ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не проявляє до нього батьківської опіки та піклування, виявляє байдужість до потреб, стану та проблем дитини, демонструє свою повну безвідповідальність та байдужість.

Також, відповідачка категорично відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4 у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду із заявою про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обов`язки щодо виховання, розвитку, лікування, утримання сина виконував та виконує виключно батько дитини, без допомоги і без участі матері дитини.

Таким чином відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що у відповідності до ч. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

15.06.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

23.09.2024 ухвалою судді закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 просив розглянути справу за наявними матеріалами справи, без його участі, позов задовольнити, про що подав заяву.

В судове засідання відповідач не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не подала. В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 до компетентного органу або всім кого це стосується, відповідно до якої відповідачка стверджує, що не заперечує проти позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Цивільну справу за позовною заявою про позбавлення її батьківських прав просить розглядати за її відсутності (а.с.12).

Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі, про що подала заяву, та надала висновок про позбавлення відповідачку батьківських прав.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу.

Від сумісного проживання сторони мають малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

В 2019 році фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені.

Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №629р від 04.10.2021 року, визначено місце проживання дитини: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народження. З тих пір дитина мешкає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні.

Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виконує у повній мірі своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує належним майновим підтриманням, необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, і в загалі уникає спілкування з дитиною.

Відсутність матері в житті дитини позбавляє позивача права в повній мірі реалізовувати права дитини, зокрема на реєстрацію її місця проживання, оформлення до навчальних закладів, отримання різноманітних дозволів, які неможливі без згоди матері, що тягне негативні наслідки для дитини, в тому числі права на виїзд за кордон без згоди матері, задля оздоровлення дитини, можливого навчання та інше.

Викладене свідчить, що ОСОБА_2 з 2021 року умисно злісно та цілеспрямовано ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не проявляє до нього батьківської опіки та піклування, виявляє байдужість до потреб, стану та проблем дитини, демонструє свою повну безвідповідальність та байдужість.

Відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_4 у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду із заявою про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з тим, позивач забезпечує дитині гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення, умови нормального росту та розвитку. Між батьком і дитиною, склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров`я дитини, також здійснює позивач.

Відповідач не була позбавлена інформації стосовно міста перебування позивача та їх дитини. З боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з нею та прийманні участі матері в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на неї законом.

Відповідач самоусунулася від виконання обов`язків відносно своєї дитини ОСОБА_3 . Нехтування батьківськими обов`язками з боку матері, принижує гідність дитини, а наявність у неї юридичних прав може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору людини.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що наданий висновок від 23.09.2024 №17.01/01-27/883.

Вказаним висновком встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у цивільному шлюбі. Від цих стосунків народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Подальше життя між сторонами не склалося та в 2019 році громадяни розійшлись і почали мешкати кожен окремо.

В 2019 році ОСОБА_2 почала мешкати з ОСОБА_5 та малолітнім сином ОСОБА_3 . Від нових відношень ОСОБА_2 народила сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З 2021 року мати вигнала малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько ОСОБА_1 звернувся с заявою до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району з заявою про визначення місця проживання дитини з ним.

04.10.2021 головою районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району було видано розпорядження від 04.10.2021 № 629 р. «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 ».

07.06.2024 ОСОБА_2 заявою надала нотаріальну згоду, що не заперечує проти позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 .

12.09.2024 ОСОБА_2 було запрошено на комісію, але жінка приходити відмовилась.

24.05.2024 спеціалістом відділу служби було отримано письмове пояснення від ОСОБА_2 про те, що вона не згодна з позовною заявою тому, що вона спілкується з сином допомагає коли є можливість, запрошує у гості, щоб ОСОБА_3 , спілкувався з молодшим братом. Те що вона підписала нотаріальну згоду, то вийшло випадково.

06.09.2024 спеціалістом відділу служби було отримано письмове пояснення від малолітнього ОСОБА_3 про те, що він не заперечує проти позовної заяви та підтримує її у повному обсязі, тому що рідна мати його життям не цікавиться, зі святами та днем народження не вітає, подарунків не дарувала, до лікарні або до школи не водила, нікуди гуляти не водить. Батько повністю займається його вихованням та фінансово забезпечує.

Мати фактично самоусунулася від виконання своїх обов`язків, не бере участі у вихованні та догляді за сином, не цікавиться його здоров`ям, фінансово його не утримує, фінансово не підтримує вихованням та навчанням не переймається.

При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачку батьківських прав, оскільки, на думку суду, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини.

В частині 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН).

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції).

У відповідності до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та дітей, та з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У відповідності із частиною 2 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку матері, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

Згідно із частиною 4 статті 155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 cтатті 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно із пунктом 16 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання дітьми освіти.

Згідно частини 4 та частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України - «ч. 4: При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування; ч.5 : Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При ухваленні рішення у цій справі, суд також враховує заяву ОСОБА_2 від 07.06.2024 року до компетентного органу або всім кого це стосується, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. , відповідно до якої відповідачка стверджує, що не заперечує проти позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Цивільну справу за позовною заявою про позбавлення її батьківських прав просить розглядати за її відсутності.

Таким чином, відповідачка не виявила бажання приймати участь у розгляді справи про позбавленні її батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суду надано достатньо доказів, з яких вбачається, що мати не цікавиться життям дитини, не бере участі в її вихованні та не виконує батьківських обов`язків, а відтак позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є підтвердженими та обґрунтованими.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Питання щодо стягнення з відповідачки судових витрат позивачем не ставиться.

Керуючись статтями: 11, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, статтями: 164, 165, 166, 167 Сімейного кодексу України, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, , місцезнаходження: м. Запоріжжя, вулиця Петра Сагайдачного, буд. 1А.

Суддя Ісаков Д.О.