Справа № 503/2057/24
Провадження № 2-о/503/76/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Поліковської О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2010 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 , від якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони всі разом проживають в АДРЕСА_1 . Починаючи з січня 2024 року, між нею та чоловіком постійно виникають сварки, в ході яких ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поводить себе агресивно, виражається на її адресу нецензурною лайкою та погрожує їй застосуванням фізичного насильства, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Вона та її донька постійно зазнає психологічного тиску з боку ОСОБА_2 . Крім того, останній в ході цих конфліктів штовхає її, хапає за одяг та замахується на неї руками. Внаслідок вищевказаних протиправних дій вона неодноразово зверталась до ВПД № 1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області із повідомленнями про застосування щодо неї домашнього насильства з боку ОСОБА_2 та були складені відповідні протоколи, які направлені до суду для розгляду. Не дивлячись на це, ОСОБА_2 продовжує вчиняти щодо неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру та жодним чином не реагує на вжиті щодо нього заходи. З огляду на це, заявниця ОСОБА_1 просить видати обмежувальний припис на строк 6 місяців стосовно ОСОБА_2 , яким заборонити останньому перебувати в місці спільного їх з донькою проживання (перебування) у АДРЕСА_1 ; наближатись на 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших їх спільних з донькою місць частого відвідування; особисто і через третіх осіб розшукувати її та дитину, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, що невідоме ОСОБА_2 , переслідувати її та доньку, а також у будь-який спосіб спілкуватися з ними; вести листування, телефонні переговори або контактування з нею та дитиною через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В судове засіданя заявник не з`явилася, однак до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, заяву підтримала та просила її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак до суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи та її вирішення по суті, приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25.02.2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Ця обставина підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.03.2016 року (а.с.8).

Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.03.2016 року (а.с.7).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають разом з дитиною у АДРЕСА_1 .

08.09.2024 року органами Національної поліції щодо ОСОБА_2 як до кривдника через вчинення домашнього насильства до дружини ОСОБА_1 в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (протокол серії ВАД №305947 та серії ВАД № 170014 від 08.09.2024 року) було застосовано терміновий заборонний припис строком на 10 діб , починаючи з 20 годину 00 хвилин 08.09.2024 року до 20 години 00 хвилин 18.09.2024 року.

З дослідженої копії тексту постанови судді Кодимського районного суду Одеської області Калашнікової Т.О. від 23.09.2024 року (судове провадження №503/2044/24), яка набрала законної сили 04.10.2024 року, що міститься АСДС та на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 , що відбувалось у присутності їх малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Ретельний аналіз вищевказаних письмових доказів вказує на те, що існує реальна вірогідність подальшого вчинення ОСОБА_2 протиправних дій, які мають ознаки домашнього насильства психологічного характеру щодо його дружини ОСОБА_1 та малолітньої дитини.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п.п. 3, 14 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашн є насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 3 цього Закону України дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя та колишнє подружжя.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону України обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону України рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 зазначеного вище Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені норми Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20) та від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявниця обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і їх з донькою права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявниця дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_2 .

Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність застосування стосовно ОСОБА_2 обмежувального припису та покладення на нього обов`язків.

Обираючи види таких обмежувальних заходів, суд враховує, характер правовідносин, що виникли між учасниками та, на думку суду, мають тривалий неприязний характер та ознаки психологічного насильства.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 247, 259, 263-265, 268, 350-1, 350-6 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

1.Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебувати у місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

2.Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 наближатися на відстань 50 метрів до місця спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою та дитиною.

3.Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з постраждалою особою та малолітньої дитини

4.Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника, а саме: ВПД №1 Подільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також Кодимську міську раду Подільського району Одеської області.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.10.2024 року.

Суддя Т.О.Калашнікова