Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 вересня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі у порядку загального позовного провадження цивільну справу №336/11350/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав, -

за участі сторін: представниці позивача ОСОБА_1 адвоката Булдигіної М.С., представника третьої особи Парфенюк Л.П.,-

В С Т А Н О В И В :

26.10.2023 представник позивача адвокатка Булдигіна М.С. засобами поштового листування звернулась до суду із вказаною позовною заявою в інтересах позивача, яку уточнила 06.11.2023, за змістом якої просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За змістом позову, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2016 року, мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає із позивачем, який займається вихованням дитини, а також її забезпеченням із самого народження. Стороною позивача стверджується, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, життям й станом здоров`я ОСОБА_3 не цікавиться, не бере участі у його духовному та фізичному розвитку. Всі питання, пов`язані із дитиною, вирішуються позивачем, в судовому порядку з відповідачки стягнуто аліменти на утримання спільного сина, проте на час звернення до суду наявна заборгованість зі сплати аліментів. У позовній заяві також наголошено, що відповідачка надала згоду, посвідчену приватним нотаріусом Касапською Н.О. на позбавлення її батьківських прав, створила іншу сім`ю, народила другу дитину, а із сином спілкування не підтримує в жодний спосіб, не виявляє відповідного бажання.

На підставі наведеного, виходячи з найкращих інтересів дитини, оскільки відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення дитини, із врахуванням норм, передбачених ст. 141, 150, 164-165 СК України, положень Закону України «Про охорону дитинства», позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 13.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачкою. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України роз`яснено право на пред`явлення зустрічного позову.

Ухвалою суду від 18.04.2024 постановлено виключити із суб`єктного складу по справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України, закрити підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Клопотання сторони позивача про виклик свідків відповідно до наведеного у клопотанні переліку задоволено. Свідків попередити про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Представник позивача в судовому засіданні 30.09.2024, як і представник третьої особи, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі на підставі наявних доказів, просили задовольнити позов.

Відповідачка в судовому засіданні повторно присутня не була, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась неодноразово та належним чином шляхом надіслання судових повісток, розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України. Так, відповідачка не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, жодних заяв або клопотань до суду не подавала, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання представника не скерувала, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином та завчасно.

Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі, судом вчинено не було за відсутності клопотань учасників справи.

Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

На підставі встановлених обставин та у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку присутніх учасників справи, відсутність заперечень сторони позивача та представника третьої особи, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив вирішувати справу на підставі наявних у ній доказів, а саме постановив ухвалу згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку, що видно з протоколу судового засідання.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази, вислухавши пояснення учасників справи, здійснивши допит свідків, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Комунарським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області 26.05.2017, батьками ОСОБА_3 у відповідних графах свідоцтва про батьків зазначені позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4 (актовий запис про народження №265 від 26.05.2017, витяг №9 від 04.11.2023 досліджений судом). ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 27.03.2023, що підтверджено витягом з реєстру територіальної громади від 14.10.2023 №2023/008329838 (ДП «Дія»).

Дитина отримує первинну медичну допомогу у медичному центрі «My doctor» ФОП ОСОБА_5 (копія декларації від 23.10.2023 та відповіді на адвокатський запит від 18.10.2023 №6). Так, у відповіді амбулаторії зазначено, що законним представником дитини є батько ОСОБА_1 , в разі настання екстреної ситуації контактною особою зазначена бабуся ОСОБА_6 . Амбулаторія працює з 14.12.2021, матері дитини ОСОБА_3 на прийомі в амбулаторії не було. Протягом 2 років, як зазначено у відповіді, мати ОСОБА_4 станом здоров`я сина не цікавилась, усних та письмових звернень до лікаря не було.

Судовим наказом, винесеним Комунарським районним судом м.Запоріжжя у справі №333/62/22, пр.2-н/333/38/22 від 27.01.2022, який набрав законної сили 27.01.2022, стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Здійснено розподіл судових витрат.

За даними розрахунка заборгованості зі сплати аліментів (виконавче провадження ВП НОМЕР_5 у Центральному ВДВС у м.Запоріжжі ПМУ МЮ (м.Одеса)), ОСОБА_4 зв період з січня 2022 року по липень 2023 року має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 68 922,50 гривень, дані про відповідачку внесені до Єдиного реєстру боржників (дані від 25.10.2024).

Судом також досліджено характеристику від 19.09.2023 закладу дошкільної освіти - дитячого садка №295 «Червона калина» за підписом директора ОСОБА_20 та вихователя ОСОБА_21 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої встановлено, що дитина відвідувала навчальний заклад з 27.08.2019, дитину кожного дня приводили та забирали тато або татові батьки.

До справи надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 26.01.2024 №22.03/01-34-75 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, розглянувши матеріали суду щодо розгляду цивільної справи N 336/11350/23, встановила, що малолітній ОСОБА_3 , 2017 р.н., мешкає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акта обстеження умов проживання від 08.01.2024, складеного спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради встановлено, що малолітня дитина має окрему кімнату, ліжко для відпочинку, одяг та взуття відповідно вікових потреб. Під час обстеження малолітній ОСОБА_9 , 2017 р.н., поводив себе сором?язливо, розповідав про свої захоплення, про родину (дідуся, бабусю, батька) та друзів, про матір у розмові не згадував.

За даними інформації Медичного центру «MY DOCTOR» ФОП « ОСОБА_5 » від 18.10.2023 встановлено, що законним представником в декларації являється батько, в разі настання екстреної ситуації записаний номер телефону бабусі, ОСОБА_6 . Амбулаторія співпрацює з родиною з 2021 року, на прийомі з дитиною мами не було, станом дитини матір не цікавиться.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) станом на 22.08.2023, ОСОБА_4 має заборгованість зі сплати аліментів більше 60 000 гривень.

Відповідно до інформації дошкільного навчального закладу N295 «Червона калина» встановлено, що до дитячого садочка малолітнього ОСОБА_10 , 2017 р.н., приводили та забирали тато або дід з бабою.

04.01.2024 спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради був здійснений виїзд за адресою реєстрації матері дитини, а саме: АДРЕСА_2 . Однак, потрапити до помешкання не вдалося, оскільки вдома нікого не було, або двері навмисно ніхто не відчинив. Зовні будинок виглядає занедбаним, на подвір?ї брудно, сміття. Спеціалістами відділу залишено запрошення, однак ніхто не з?явився та не зателефонував.

В матеріалах справи, як зазначено у висновку, наявна копія нотаріально завіреної заяви ОСОБА_11 , щодо згоди на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина.

На адресу районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради будь-які заяви, пояснення від ОСОБА_2 не надходили.

Тому, керуючись ч.2, ч.3, ст. 150, ст. 151, ст. 152, ч.4 ст. 155, п.2, ч.1 ст. 164, ст. 165, ст. 171 Сімейного кодексу України, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 17.01.2024 протокол N2, орган опіки та піклування вважає доцільно позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, судом досліджено лист відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 08.01.2024 №07-08/16 за підписом головного спеціаліста ОСОБА_12 із доданим актом (оглянуто оригінал, до справи залучено засвідчену суддею копію) щодо обстеження умов проживання дитини, що відповідає змісту наведеного вище висновку органу опіки та піклування. Зі змісту акта встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , мешкають позивач ОСОБА_1 , малолітній ОСОБА_3 , батьки позивача ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Склад сім`ї також підтверджений характеристикою, виданою головою правління ОСББ «Автозаводська №42» М.О. Коваленко №1/10 від 17.10.2023.

Разом з цим, під час розгляду справи досліджено акт обстеження умов проживання. Складений відділом по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 04.01.2024, складений комісією та погоджений начальником відділу О.І. Кісельовою, що також відповідає змісту висновку органу опіки та піклування.

До справи під час судового засідання преставником позивача залучено оригінал заяви ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченої приватним нотаріусом ЗМНО Касапською Н.О. за р.№ 153 від 17.10.2023, за змістом якої відповідачка (до реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ) не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з правовими наслідками позбавлення батьківських прав ознайомлена та попереджена. Заява нею прочитана, зміст є зрозумілим, відповідає її волі та підписана власноручно. Так, відповідачка підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без її участі.

Свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , показала суду, що була протягом декількох років вихователькою у дитячому садку « Червона каліна », в її групі навчався малолітній ОСОБА_15 протягом 2022-2022 років. Дитину забирали батько, а також бабуся та дідусь. Матір дитини, крім одного разу, до дитячого садку не приходила, потребами дитини не цікавилась, участі у житті дитячого садка не приймала. Вихователь надала для огляду журнал із відомостями про батьків дітей, що навчаються у садку, за даними якого відомості про матір ОСОБА_3 - ОСОБА_11 у зазначеному журналі не обліковуються. Копію аркушів журналу долучено до справи.

Свідка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , показала суду, що є сусідкою позивача, фактично мешкає поряд із родиною ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 , зареєстрована за іншою адресою. Так, свідок добре знає родину ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, та його батьків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Разом з вказаними особами з народження мешкає малолітній ОСОБА_9 , матір дитини ОСОБА_19 ще до досягнення дитиною двох років залишила сина на піклуванні батька, змінила місце проживання, життям дитини не цікавиться, жодного разу після того, як ОСОБА_19 переїхала, за адресою проживання спільної дитини сторін ОСОБА_16 її не бачила.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За приписами ч.1,2 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання, припинення дій, які порушують сімейні права.

За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у справі №645/731/18, провадження № 61-20399св19 від 08.04.2020.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Так, враховуючи вік дитини, задля збереження її рівноважного психологічного стану, підстав для її опитування під час розгляду справи судом не встановлено, відповідних клопотань учасники справи не заявляли.

Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення матері від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином, навіть, не в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, а взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти.

Досліджені докази, зокрема, отримані під час допиту свідків, вказують на те, що відповідачка не цікавиться навчанням й станом здоров`я свого сина, не займається його розвитком та не створює належних умов для отримання освіти, самоусунулась від процесу виховання. Зазначені обставини підтверджені наявними доказами, що відповідають загальним положенням про доказування, та не спростовані з боку відповідача.

Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи сторони позивача про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання ОСОБА_3 .

За таких обставин, враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_3 , який, як встановлено судом, мешкає із батьком в його родині, беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина. На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання нею своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню сина.

Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Проте, питання стягнення аліментів вже було предметом іншого судового провадження, що встановлено судом під час розгляду справи.

Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам.

Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини (до Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки, враховуючи рішення суду, що ухвалюється, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 073,60 гривень (із врахуванням ставки судового збору за розгляд позовної вимоги немайнового характеру відповідно до п.1-2 ч.4 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року за змістом ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (2 684,00 гривні).

Керуючись ст. 2, 7,10, 12-13, 76-81, 133, 141, 209, 223, 229, 244-245, 247, 258-259, 263-266, 268, 272-273, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини - до Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4 ;

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, , адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено стороною позивача в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду проголошено 30.09.2024.

Суддя Л. А. Вайнраух