Справа №932/6344/24
Провадження №2/932/2355/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання Дубовик К.В., представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України про стягнення 3-х відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з Державного бюджету України суму 3% річних в розмірі 15801,52 грн., суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 25849,03 грн., нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за період з 04.05.2023 по 19.07.2024.

Стислий виклад позиції позивача.

Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року ухвалене рішення про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача як відшкодування моральної шкоди за незаконне кримінальне переслідування 435 500 грн. Таке рішення залишене без змін апеляційною інстанцією. Позивачем подано на виконання рішення суду, проте і досі таке залишається без виконання. Розмір шкоди був визначений рішенням суду - 435 500 грн. і саме на цей розмір позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено ст. 625 ЦК України.

Стислий виклад письмових заперечень відповідачів.

Від представника ГУНП в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, заперечення щодо задоволення якої зводяться до того, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем ГУНП в Дніпропетровській області його прав, свобод та інтересів. ГУНП в Дніпропетровській області не є належним відповідачем в даній справі, а тому позов задоволенню не підлягає.

Представником відповідача Дніпровської обласної прокуратури наданий відзив аналогічного змісту до вже зазначеного від представника ГУНП в Дніпропетровській області.

Від представника ДКС України відзиву не надходило.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів заперечували щодо задоволення позовних вимог. Представники Дніпровської обласної прокуратури та ГУНП в Дніпропетровській області зазначили, що вони є неналежними відповідачами, що виконали всі необхідні дії для виконання рішення суду. Представник Державної казначейської служби України зазначив, що це окрема стаття державного бюджету та існує черга виконання таких рішень, про що повідомлено позивачу.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

21 грудня 2021 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалене рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди за незаконне кримінальне переслідування 435 500 грн.

Таке рішення залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.06.2022, а касаційна скарга визнана неподаною та повернута заявнику.

20 січня 2023 року ОСОБА_5 направив виконавчий лист та пакет документів до Державної казначейської служби для виконання ухваленого рішення суду від 21 грудня 2021 року.

03 лютого 2024 року В.о. директора Юридичного департаменту ДКС України повідомлено, що документи направлені ОСОБА_5 перенаправлені до ГУ ДКС України у Дніпропетровській області для здійснення заходів передбачених Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 №845.

На звернення позивача із заявою щодо повідомлення причин невиконання рішення суду ГУ ДКС України в Дніпропетровській області надали відповідь №04-11-11/4000 від 21.03.2023 в якій зазначили, що тільки ДКС України здійснює виконання судових рішень у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою для виконання рішення суду та у порядку черговості надходження виконавчих документів.

Таким чином, рішення суду і досі лишається невиконаним.

Як убачається з розрахунку суми 3% річних за період з 04.05.2023 року по 19.07.2024 року, загальний розмір суми 3% річних становить 15801,52 грн.

Згідно розрахунку суми інфляційних витрат за період з травня 2023 року по червень 2024 року, загальний розмір суми інфляційних витрат складає 25849,03 грн.

Відповідачами вказані розрахунки не спростовані.

Норми права застосовані судом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок виконання рішення судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України Про виконавче провадження рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Частина 1 статті 5 Закону Про гарантії держави щодо виконання судових рішень зазначає, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16 цс 18.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Мотиви та висновки суду.

Підстави на які посилаються відповідачі, як на обґрунтування своїх заперечень, не беруться судом до уваги, оскільки такі не спростовують обставини викладені позивачем у позові.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5 просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати на суму боргу у розмірах відповідно 15801,52 грн. та 25849,03 грн. за період з 04.05.2023 року по 19.07.2024 року, тобто за 442 дні прострочки. На підтвердження вказаних сум надані детальні розрахунки, які не спростовані відповідачами.

Дослідивши докази у справі, надавши оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України на його користь матеріальної шкоди за тривале невиконання рішення суду підлягають задоволенню на загальну суму 41650 грн. 55 коп. (15801 грн.52 коп. + 25849 грн. 03 коп.).

Керуючись ст.ст. 11, 625 ЦК України, ст.ст. 2-5, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 15 801,52 грн. трьох процентів річних та 25 849,03 грн. інфляційних втрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 01.10.2024.

Суддя: В.І.Цитульський