Миколаївський районний суд Миколаївської області

Справа № 945/74/24
Провадження № 2/945/587/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Кінек Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду через свого представника адвоката Долгову Л.В. з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Свої вимоги обґрунтувала тим,що 05 вересня 2013 р. між сторонами по справі було розірвано шлюб за рішенням суду. Від цього шлюбу у сторін народився ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_3 . Дитина залишилась проживати разом з матір`ю, з якою проживає і на теперішній час. Згідно із Довідкою №593 від 06.12.2023 р.,дитина є здобувачем вищої освіти, навчається на першому курсі денної форми навчання педагогічного факультету Миколаївського національного університету ім. В.О. Сухомлинського ІV рівня акредитації. Навчання закінтується 30 червня 2027 року. Працевлаштуватися син через денну форму навчання ніде не може. У зв`язку з цим, він потребує коштів на утримання, оплату за харчування, одяг та на проживання на період навчання і до досягнення ним 23 річного віку. Всі витрати наразі несе позивачка. Хоча вона сама знаходиться в скрутному становищі. Враховуючи те, що відповідач є працездатною особою та має фізичну можливість надавати допомогу на утримання повнолітнього сина під час навчання, позивачка вважає, що аліменти можуть бути стягнуті у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.02.2024року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи за правилами спрощенного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду через свого представника адвоката Коренко Т.В. відзив, в якому вказав, що позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/8 частини його доходів,посилаючись на те,що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 (Відповідача) та ОСОБА_1 (Позивача) народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу між ними, сторони почали проживати окремо, син ОСОБА_4 залишився проживати разом із позивачем та проживає по теперішній час. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30.04.2013 року №480/890/13-ц було стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини щомісячно від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на 1 дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30.11.2021 року № 945/703/21 було зменшено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 квітня 2013 року у справі № 480/890/13-ц на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , з 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частку від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитини повноліття. Відповідач ставиться усвідомлено і відповідально до своїх батьківських обов`язків, виконує їх в повному обсязі, та не порушує вимоги передбачені ст. 182 СК України щодо утримання своєї дитини, сумлінно сплачує аліменти, окрім цього систематично надає сину додаткові блага, постійно з ним спілкується, вони мають гарні відносини, що притаманні батьку і сину. Відповідач ніколи не ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини, а навпаки добровільно, щомісячно надсилав різну суму коштів на утримання свого сина. Однак, крім ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у Відповідача є ще неповнолітні діти від другого шлюбу з ОСОБА_6 , це ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Оскільки на утриманні відповідача знаходяться повнолітній син ОСОБА_4 , неповнолітні сини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та офіційна дружина ОСОБА_11 , сплачувати аліменти на утримання повнолїтньої дитини ОСОБА_12 , який продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від усіх доходів є неможливим. Вищезазначені обставини справи свідчать про те, що у зв`язку із перебуванням на утриманні відповідача трьох дітей, а також дружини він зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище всім трьом дітям, а відповідно позовних вимог щодо сплати аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх доходів є неможливим. Крім того, Позивач не має у своїй власності рухомого чи нерухомого майна, а лише кошти і засоби для щоденного проживання. На підставі вищенаведеного позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання просить задовільнити частково у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з повноліття і до досягнення сином 23-річного віку за умов продовження навчання. В задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Долгову Л.В. надала відповідь на відзив та зазначила, що Відповідач у своєму відзиві не заперечує тоґо факту, що ОСОБА_13 є його сином і він бажає його утримувати. Не заперечує він і той факт, що син мешкає разом із позивачкою. Але, він посилається на два рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області: перше від 30.04.2013 р. у цивільній справі №480/890/13-ц згідно з яким було стягнуто з нього на користь позивачки аліменти на утримання тоді ще неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки, а друге від 30.11.2021 року у цивільній справі №945/703/21, згідно з яким, аліменти на утримання неповнолітнього сина було зменшено на 1/6 частку. Але це нє має значення для розгляду цієї справи через те, що на той момент в нього народилася третя дитина в 2021 році і тому аліменти на старшого сина були зменшені до 1/6 частини, оскільки в цій справі досліджуються інші обставини. Так, син сторін вже став повнолітнім, а молодшому сину відповідача виповнилося три роки, а рішення суду про стягнення аліментів на неповнолітню дитину відповідач ще продовжує виконувати, оскільки в нього був борг перед позивачкою. В своєму відзиві відповідач стверджує, що в нього на утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей: сини ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також дружина ОСОБА_14 , тому він не може сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від доходів на утримання сина від першого шлюбу. Але, наведене у відзиві не відповідає дійсним обставинам справи. Так, старшому сину ОСОБА_9 вже майже 6 років, а молодшому Миколі 10.02.2024 року виповнилося три роки, відповідно дружина від другого шлюбу вже має можливість працювати, а відповідно вони вдвох мають утримувати своїх двох синів, жодних доказів зворотного відповідач не надав до суду. Як і не надав жодного доказу (довідки про доходи), що він перебуває у скрутному матеріальному становищі та не може утримувати всіх своїх дітей. Тому, утримання непрацюючого сина від першого шлюбу, який досяг повноліття, але не може працювати через навчання на денному відділенні у навчальному закладі і потребує багато коштів для харчування, придбання одягу, підручників, гаджетів для навчання, є обов`язком відповідача на рівні із позивачкою і є несправедливим перекладати цей обов`язок в повному обсязі на позивачку, яка мешкає з їх спільним сином. Також, не зрозуміло чому відповідач просить відмовити в задоволенні вимог про стягнення послуг на правничу допомогу. Фіксований гонорар був сплачений адвокату в розмірі 5000 грн. за ведення вказаної справи в суді першої інстанції. Адвокатом подано позовну заяву, а також вказану відповідь на відзив по справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Окрім цього гонорар може бути фіксованим, що є в даному випадку.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Долгова Л.В. не з`явилися, при цьому представником позивача на електронну адресу суду подано заяву про розгляд справи без їх участі наполягаючи на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Коренко Т.В. у судове засідання не з`явилися, при цьому у відзиві стосовно позовних вимог зазначено,що визнає частково, а саме щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/8 частини його доходів та заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини у свідоцтві про народження вказаний відповідач ОСОБА_2 .

Згідно довідки № 539 від 06.12.2023року ОСОБА_3 дійсно є здобувачем вищої освіти 1 курсу педагогічного факультету Миколаївського національного університету імені В.О.Сухолинського,відповідно до наказу №168/с від 10.08.2023року,термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року.

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 11.12.2023 № 694, виданої на ім`я ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до складу її сім`ї входять: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно із статтею 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третястатті 3 Закону України «Про освіту»).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У відповідності з ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Так Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 у справі №644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Суд вважає встановленим той факт, що у зв`язку з навчанням дитина ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати як позивач, так і відповідач.

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, суд не встановив наявності обставин, які б перешкоджали відповідачу у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина.

У своєму відзиві відповідач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу має синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, він не в змозі сплачувати аліменти на утримання сина у зазначеному розмірі.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що діти від різних шлюбів мають однакове право на належне утримання. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Із матеріалів справи вбачається, що син сторін будь-якого доходу не має, не має можливості працювати у зв`язку із денною формою навчання, а також те, що він перебуває на повному утриманні матері.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Варто зазначити, що сам по собі факт створення нової родини і народження нової дитини у відповідача не є обов`язковою підставою для зменшення розміру аліментів, окрім факту народження нової дитини, відповідач повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився.

Оскільки належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. В матеріалах справи немає доказів відсутності у нього доходів та у його теперішньої дружини.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В той же час, ч. 1 ст. 192 СК України гарантує право платника аліментів звернутись до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі істотної зміни матеріального становища, яке унеможливлює виконання ним відповідного рішення про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Згідно з ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК Українидо витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат, а саме: представником позивача складені та підписані наступні документи (позовна заява з додатками, відповідь на відзив відповідача на позовну заяву з додатками), всі копії документів завірені представником позивача, копія квитанції підтверджує сплату суми 5000,00грн.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу втраченого представником позивача, а отже є визначеним. Доводів щодо неспівмірності витрат на правову допомогу відзив на позовну заяву не містить.

Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20грн.00коп.

Керуючись ст.ст. 182, 199, 200 СК України, ст.ст. 13, 76, 77, 78, 81, 128, 210, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця с.Ковалівка, Миколаївського району Миколаївської області; РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт серія НОМЕР_3 ; зареєстрований: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ; уродженка с.Ковалівка, Миколаївського району Миколаївської області; паспорт серія НОМЕР_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована: АДРЕСА_1 ) аліменти на час навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ОСОБА_2 , щомісячно починаючи з 20.01.2024 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця с.Ковалівка, Миколаївського району Миколаївської області; РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт серія НОМЕР_3 ; зареєстрований: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ; уродженка с.Ковалівка, Миколаївського району Миколаївської області; паспорт серія НОМЕР_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована: АДРЕСА_1 ) понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця с.Ковалівка, Миколаївського району Миколаївської області; РНОКПП НОМЕР_2 ; паспорт серія НОМЕР_3 ; зареєстрований: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20грн.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Суддя М.М.Войнарівський