ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/410/19
провадження № 2/753/329/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Дядейко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою відповідача ОСОБА_1 про пропоновлення строку на забезпечення доказів, забезпечення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про поділ спільного майна подружжя.

30 вересня 2024 року ОСОБА_4 було надіслано клопотання про забезпечення доказів, а саме просив:витребувати у Державної податкової служби України з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку та військового збору за 2014 -2020 рік щодо ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ; у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВО «ПРАВЕКС БАНК» копії договорів позики та змін до них , які підписані у період 2013-2015 роки між банком та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , за період з 2013 по 2015 рік; у Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» відомості про рахунки відкритий на ім`я ОСОБА_3 та виписку про рух коштів по рахунках за період з січня 2018 по 2020 року щодо витрат; у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» відомості про рахунки відкриті на ім`я ОСОБА_3 та виписку про рух коштів по рахунках за період за період з січня 2018 по 2020 року щодо витрат.

Заява обґрунтована тим, що у листопаді 2023 року Національним агентством з питань запобігання корупції було відкрито доступ до реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з якого йому стало відомо про наявні у позивача кошти станом на момент подання декларації за 2019, 2020 рік. Зазначав, що отримана з декларації інформація свідчить про те, що ОСОБА_3 забрала особисто грошові кошти із сімейного бюджету. З урахуванням викладеного, вважав, що існує необхідність у забезпеченні доказів. Вказував, що вказані докази підлягають витребуванню в порядку їх забезпечення, оскільки терміни зберігання такої інформації можуть бути вичерпані.

Крім того, просив суд поновити строки для подачі заяви про забезпечення позову, оскільки ОСОБА_4 у період закритості доступу до реєстру не міг знати про подання декларацій зі сторони колишньої дружини, тобто термін доступу "дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності" - перерваний саме державою Україною, що є поважною причиною пропуску строку.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак останньою подано до суду заперечення на заяву про забезпечення доказів у якій сторона позивача просить суд відмовити у задоволенні заяви про забезпечення доказів.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали заяви про забезпечення доказів, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

За змістом норм ч.ч.1-3 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Згідно із вимог п.п. 4,5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Забезпечення доказів - це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як доказів при розгляді та вирішенні цивільних справ у суді. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).

Системний аналіз норм статей 116 та 117 ЦПК України дає підстави вважати, що необхідність забезпечення доказів виникає, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній 26.11.2019 у справі №401/1824/17.

Слід зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто забезпечення доказів це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 901/845/18.

Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку статей 116-117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи відповідно до статті 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

Більш того, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті 116-119 ЦПК України), та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (стаття 84 ЦПК України).

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Крім того, на переконання суду, під час розгляду заяви про забезпечення доказів шляхом їх витребування мають бути наявні підстави вважати, що відповідні документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи з метою дієвості такого заходу, оскільки ухвала про забезпечення доказів шляхом їх витребування є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч. 11 ст. 118 ЦПК України).

Надавши оцінку заяві про забезпечення доказів з урахуванням викладених у ній обставин, суд дійшов висновку, що заява не відповідає критеріям, визначеним у ч.1 ст. 116 ЦПК України, оскільки не містить обґрунтування наявності реальних ризиків чи загроз того, що докази, про забезпечення яких просить відповідач можуть бути втрачені або їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Сама по собі необхідність витребування документів, які відповідач не може отримати, не є достатньою підставою для забезпечення доказів шляхом їх витребування.

За таких обставин доводи відповідача про те, що не вжиття заходів забезпечення доказів може призвести до втрати доказів не є належним чином мотивованими, ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, суд не бере до уваги, вимоги відповідача щодо поновлення строку для подання заяви про забезпечення доказів, оскількизаяву про забезпечення доказів подано після закінчення підготовчого засідання у справі, а вказана заява не містить обґрунтування об`єктивної неможливості її подання у встановлений строк з причин, що не залежали б від відповідача.

Також, суд звертає увагу, що ОСОБА_4 17 січня 2024 року звертався з аналогічним клопотанням про забезпечення доказів шляхом витребування доказів, в задоволені якої протокольною ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року було відмовлено.

Не погоджуючись з протокольною ухвалою суду від 17 січня 2024 року, відповідач подав апеляційну скаргу, яку залишено без задоволення постановою Київського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року - без змін.

Так, у постанові від 13 серпня 2024 року у справі №753/410/19 Київський апеляційний суд дійшов наступних висновків:

«За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

В даному випадку справа перебуває на розгляді в суді з березня 2019 року, тобто тривалий термін, та містить значний обсяг матеріалів. Підготовче провадження проводилось судом протягом більше року, сторони скористались своїми процесуальними правами щодо подання клопотань та доказів, на яких ґрунтуються їх доводи та заперечення.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання про забезпечення доказів.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_4 зазначав, що виявлена ним інформація в реєстрі декларацій щодо задекларованих ОСОБА_3 грошових коштів є підставою для їх поділу за його вимогами, оскільки такі кошти є спільним майном подружжя.При цьому в даній справі ОСОБА_4 із зустрічними позовними вимогами не звертався.

Поряд з цим, в суді апеляційної інстанції відповідач надав пояснення, що він звернувся з окремим позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, а отже не позбавлений права доводити вказані ним обставини, в тому числі шляхом забезпечення доказів, у зазначеній справі.».

З огляду на вищевикладене, ураховуючи, що заява, яка розглядається, не містить обґрунтування про існування підстав припускати, що докази можуть бути втрачені або їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим, при цьому самі по собі доводи заявника про те, що означені докази необхідні для належного доведення обставин, викладених у позовній заяві, не є підставою для забезпечення доказів у порядку, визначеному ст. 116 ЦПК України, суд вважає, що у задоволенні заяви представника позивача, слід відмовити.

Керуючись статтями 116, 117, 118, 260, 261, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 від 30.09.2024 року про поновлення строку на забезпечення доказів, забезпечення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про поділ майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з наступного дня після дати виготовлення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 15.10.2024 року.

Суддя :