КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/4507/24 Головуючий у 1 інстанції: Бондаренко О. В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гожого Миколи Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року представник позивача, за довіреністю у справі - Козак Т.О. , звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, що зареєстрований судом 25.03.2024 року, обґрунтовуючи тим, що 16.08.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір №, згідно якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі 132720,00 грн. строком на 60 місяців, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (щомісячні в розмірі 2,49% від суми кредиту, річні проценти в розмірі 0,01% від суми боргу за договором) за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з п.1.3. Кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту №5912575, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.2.2. Кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту №5912575 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» - складають єдиний кредитний договір.

Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування.

Відповідно до п. 5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти. 01.09.2021 права вимоги за Кредитним договором відступлені від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору відступлення права вимоги №01/09/21, відповідно до умов якого та Витягу з Реєстру прав вимоги до договору відступлення прав вимоги №01/09/21 від 01.09.2021, позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 16.08.2022 з усіма наступними додатками та змінами.

Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі, підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору відступлення прав вимоги, Випискою та Розрахунком заборгованості. Умови вищезазначеного Кредитного договору позичальником були не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Як наслідок, станом на 18.02.2024 заборгованість позичальника за кредитним договором № від 16.08.2022 становить 220830,22 грн. Позивачем, керуючись ч. 2 ст. 1050, 1048 ЦК України та кредитним договором, відповідачу надіслано повідомлення - вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором в стислі терміни, однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена.

З огляду на те, що позичальником не виконано грошове зобов`язання по поверненню грошових коштів, тому, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за Кредитним договором № від 16 серпня 2022 року, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 18 лютого 2024 року становить 173568,60 грн та стягнути з відповідачки понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2024 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Кредитним договором № від 16 серпня 2022 року, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 18 лютого 2024 року становить 173 568 грн 60 коп).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн.

В апеляційній скарзі адвоката Гожого М.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір з ОСОБА_1 № від 16.08.2022 року станом на момент укладення договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 р. не був укладений, у зв`язку з чим відступлення неіснуючих станом на 01.09.2021 року прав вимоги та майнових прав ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» за кредитним договором від 16.08.2022 року на користь ПАТ «Таскомбанк» суперечить ст.514 ЦК України, оскільки права кредитора за кредитним договором від 16.08.2022 року не перейшли до ПАТ «Таскомбанк», у зв`язку з чим позивач АТ «Таскомбанк» не набуло прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що кредитний договір із ТОВ «ФК «ЦФР» укладено вже після укладення Договору про відступлення права вимоги. Виходячи з вищевикладеного вважає, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Незважаючи на те, що сторони договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги не заслуговують на увагу, оскільки положень, якими б було передбачено можливість передання первісним кредитором права вимоги до позичальників новому кредитору за зобов`язаннями, які виникнуть в майбутньому, вищевказаний договір не містить. Таким чином, суд першої інстанції зазначеного не врахував, не встановив відсутність будь-якої ідентифікації відповідача ОСОБА_1 , як боржника позивача, та безпідставно задовольнив позов про стягнення заборгованості за цим кредитним договором на користь АТ «ТАСКОМБАНК».

Крім того, матеріали справи не містять Умов, з якими відповідач ознайомилася, погодилася і які розуміла, підписуючи кредитний договір № від 16 серпня 2022 року, оскільки такі до позовної заяви не додані, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розміру і порядку нарахування.

Також позивачем до матеріалів справи не надано належних доказів, які б підтверджували конкретні узгоджені із відповідачем умови фінансових послуг, враховуючи відсутність у кредитному договорі № від 16 серпня 2022 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, щомісячних платежів.

Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо ці умови прямо не передбачені в підписаному позичальником кредитному договорі.

Позивачем не доведено належними й допустимими доказами отримання відповідачкою позики за кредитним договором № від 16 серпня 2022 року, як і отримання відповідачкою кредитних коштів. Розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 16 серпня 2022 року здійснений новим кредитором АТ «Таскомбанк», не відповідає вимогам первинного документу, встановленим ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру.

Крім того, наданий розрахунок суми заборгованості, не містить формування заборгованості та її складові у заявленому розмірі. Поклавши в основу позовної заяви розрахунок заборгованості, позивач не перевірив у повному обсязі їх правильності, зокрема, щодо періоду обрахування за який здійснюється таке нарахування, що суттєво впливає на обсяг і розмір зобов`язань відповідача (контррозрахунок заборгованості згідно кредитного договору № від 16 серпня 2022 року).

Отже, між ТОВ «ФУ «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» на час укладення договору відступлення прав вимоги 01.09.2021 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості, враховуючи, що позивачем надані докази отримання кредитних коштів, а заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості відповідачка свого розрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу за кредитним договором № від 16.08.2022, до суду не надала. Крім того, відповідачка не спростувала факт отримання кредиту.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 16.08.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір №, згідно якого кредитодавець зобов'язується надати кредит у розмірі 132 720 грн строком на 60 місяців, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (щомісячні в розмірі 2,49% від суми кредиту, річні проценти в розмірі 0,01% від суми боргу за договором) за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з п.1.3. Кредитного договору Позичальник зобов'язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту №5912575, який є невід'ємною частиною цього договору.

За п.2.2. Кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту №5912575 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» - складають єдиний кредитний договір.

Також встановлено, що позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних Позичальником умов кредитування.

Відповідно до п.5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» позичальник зобов'язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти.

Встановлено, що 01.09.2021 року права вимоги за Кредитним договором відступлені від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору відступлення права вимоги №01/09/21, відповідно до умов якого та Витягу з Реєстру прав вимоги до договору відступлення прав вимоги №01/09/21 від 01.09.2021, позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 16.08.2022 року з усіма наступними додатками та змінами. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі, підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору відступлення прав вимоги, Випискою та Розрахунком заборгованості.

Умови вищезазначеного Кредитного договору позичальником були не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Як наслідок, станом на 18.02.2024 року заборгованість позичальника за кредитним договором № від 16.08.2022 року становить 220830,22 грн.

Позивачем на підставі ч.2 ст.1050, 1048 ЦК України та кредитним договором відповідачу надіслано повідомлення - вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором в стислі терміни, однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно змісту ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За ч.1 ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч 2. ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Представник відповідача, адвокат Гожий Микола Степанович, заперечуючи проти позову, зазначав, що матеріали справи не містять Умов, з якими відповідачка ознайомилася, погодилася і які розуміла, підписуючи кредитний договір № від 16.08.2022, оскільки такі до позовної заяви не додані, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розміру і порядку нарахування. Також позивачем до матеріалів справи не надано належних доказів, які б підтверджували конкретні узгоджені з відповідачем умови фінансових послуг, враховуючи відсутність у кредитному договорі № від 16.08.2022 домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, щомісячних платежів. Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо ці умови прямо не передбачені в підписаному позичальником кредитному договорі. Позивачем не доведено належними й допустимими доказами отримання відповідачкою позики за кредитним договором № від 16.08.2022, як і отримання відповідачкою кредитних коштів.

Однак, судом вірно критично оцінено зазначені твердження представника відповідача, з огляду на наступне.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону).

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

У статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21).

Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18.

Вищевказаний кредитний договір № від 16.08.2022 підписаний відповідачкою електронним підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора (FS94996972) а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19).

Отже, встановлено, що вказаний кредитний договір № від 16.08.2022 року, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а отже з 16.08.2022 року між сторонами виникли договірні відносини, щодо користування кредитними коштами у розмірі 132720,00 грн, шляхом підписання кредитного договору та паспорту споживчого кредиту, вказаними документами передбачені всі істотні умови надання кредиту, сплати відсотків та повернення таких коштів позичальником банку та, підписавши кредитний договір та паспорт кредиту, відповідач ОСОБА_1 добровільно погодилася на визначені в них умови кредитування та взяла на себе відповідні зобов`язання.

Крім того, згідно з п.2.1. Кредитного договору позичальник підписуючи цей договір, підтверджує, що до укладення договору ТОВ «ФК «ЦФР» надав йому всю необхідну інформацію для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття рішення про укладення цього договору, в тому числі, з урахуванням обрання певного типу кредиту (паспорт споживчого кредиту) відповідно до затвердженої законодавством форми.

За п.3.3 Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, зазначені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей договір.

Згідно з п.3.6. Кредитного договору цей Договір та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» - складають єдиний кредитний договір. Позичальник підписавши цей договір підтверджує, що свій примірних цього договору він отримав.

16.08.2022 року ОСОБА_1 підписала паспорт кредиту №5912575, що підтверджується матеріалами справи, на який є посилання в кредитному договорі № від 16.08.2022, яким передбачено сплату 0,01% річних відсотків від суми боргу та 2,49% щомісячних процентів від суми кредиту.

Також, паспортом кредиту передбачено графік повернення кредиту та процентів, з якими відповідачка ОСОБА_1 погодилась, підписавши його. Також, відповідачка підписала положення кредитного договору про те, що вказаний паспорт кредиту є невід`ємною частиною кредитного договору.

За п.4 Паспорта кредиту кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору.

Позичальник своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з інформацією, вказаною в ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією (п.2.2 Договору).

За ч.1 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредит у розмірі 132720 грн відповідачкою було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі (п.1.2 Договору), що підтверджується відповідною випискою по особовому рахунку, а тому кредитодавець виконав свої обов`язки за кредитним договором у повному обсязі та вказане спростовує доводи представника відповідача в цій частині.

Представник відповідача - адвокат Гожий М.С., заперечуючи проти позову, зазначав, що кредитний договір № від 16.08.2022 року станом на момент укладення 01.09.2021 року договору про відступлення права вимоги №01/09/21 не був укладений, а тому відступлення (продаж) неіснуючих прав вимоги та майнових прав ТОВ «ФК«ЦФР» за кредитним договором № від 16.08.2022 на користь АТ «Таскомбанк» суперечить ст.514 ЦК України, оскільки права кредитора за кредитним договором № від 16.08.2022 не перейшли до АТ «Таскомбанк», а тому останній і не набув прав вимоги по відношенню до відповідачки за кредитним договором.

Вказував, що позивачем не доведено існування заборгованості з боку відповідачки, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази відступлення первісним кредитором ТОВ «ФК«ЦФР» заборгованості новому кредитору АТ «Таскомбанк».

Крім того, відсутні докази розміру заборгованості, який був переданий ТОВ «ФК «ЦФР» стосовно кредитного договору позивача. Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення повної оплати за договором відступлення права вимоги на час або після його укладення, що унеможливлює встановлення моменту виникнення прав вимоги у позивача, а також відсутні належні і достовірні докази правонаступництва позивача, як нового кредитора. Права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Таким чином, відступлення права вимоги, може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Вважав, що оскільки кредитний договір № від 16.08.2022 року станом на момент укладення 01.09.2021 року договору про відступлення права вимоги №01/09/21 не був укладений, відступлення (продаж) неіснуючих станом на 01.09.2021 року прав вимоги та майнових прав ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитним договором № від 16.08.2022 року на користь АТ «Таскомбанк» суперечить ст.514 ЦПК України, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Проте, суд також критично оцінив зазначені доводи представника відповідача, виходячи з наступного.

Встановлено, що 01.09.2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено договір про відступлення права вимоги №01/09/21 (а.с.18-24), відповідно до якого первісний кредитор ТОВ «ФК «ЦФР» передає новому кредитору АТ «ТАСКОМБАНК», а новий кредитор АТ «ТАСКОМБАНК» набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та в строки встановлені цим договором.

За п.2.2 Договору сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід 'ємною частиною цього договору. Передача кредитних справ та іншої документації за кредитом регламентується окремим договором зберігання.

Відповідно до п.3.4 Договору право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам.

Пунктом 9.1 - 9.3 Договору передбачено, що договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін. Договір діє протягом 1 календарного року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Сторони мають право в односторонньому порядку припинити (розірвати) договір, сповістивши письмово про припинення договору іншу сторону не менше ніж за 30 календарних днів.

Згідно Реєстру прав вимоги від 17.08.2022 року до договору про відступлення права вимоги №01/09/21від 01.09.2021 АТ «ТАСКОМБАНК» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 16.08.2022 року.

Відповідно до платіжної інструкції № від 17.08.2022 року новий кредитор АТ «ТАСКОМБАНК» перерахував первісному кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» ціну договору згідно договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року у розмірі 865524,87 грн.

За п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до змісту ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ч.1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За ч.1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

На підставі викладеного, враховуючи підписання первісним та новим кредитором Реєстру прав вимог саме 17.08.2022 року та сплату 17.08.2022 року новим кредитором первісному кредитору відповідної суми за відступлення права вимоги, АТ «Таскомбанк» став новим кредитором відносно ОСОБА_1 за кредитним договором № від 16.08.2022 року від 17.08.2022 року, що передбачено п.3.4 договору про відступлення права вимоги щодо моменту передачі майнових прав.

16.08.2022 року відповідачка ОСОБА_1 підписала повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором № від 16.08.2022 року від ТОФ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк», згідно якого відповідач також визнала, що новим кредитором у вказаних кредитних правовідносинах стане АТ «Таскомбанк», жодних заперечень не зазначила.

На підставі викладеного, відступлення права грошової вимоги до відповідачки та набуття такого права АТ «Таскомбанк» відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Представник відповідача, адвокат Гожий М.С., заперечуючи проти розміру заборгованості також зазначав, що розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 16.08.2022 року, здійснений новим кредитором АТ «Таскомбанк», не відповідає вимогам первинного документу, встановленим ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру.

Наданий розрахунок суми заборгованості не містить формування заборгованості та її складові у заявленому розмірі. Поклавши в основу позовної заяви розрахунок заборгованості, позивач не перевірив у повному обсязі їх правильності, зокрема, щодо періоду обрахування, за який здійснюється таке нарахування, що суттєво впливає на обсяг і розмір зобов`язань відповідача

Зазначені твердження відповідача суд вірно оцінив критично, виходячи з наступного.

Як вірно зазначив суд, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Проте, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц).

На підставу вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника позивачем було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 16.08.2022 року та виписку по особовому рахунку.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 16.08.2022 року вбачається, що заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 18.02.2024 року становить 173568,60 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. простроченої) - 127 290,46 грн, заборгованості по річних процентах (в т.ч. простроченої) - 13,93 грн та заборгованості по щомісячних процентах (в т.ч. простроченої) - 46 264,21 грн, що також підтверджується випискою по рахунку відповідача.

Згідно з п.1.2 Кредитного договору сплатити проценти (щомісячні проценти в розмірі 2,49% від суми кредиту, річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором) за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Також, як було зазначено у рішенні, 16.08.2022 відповідачка підписала паспорт кредиту №5912575, яким передбачено сплату 0,01% річних відсотків від суми боргу та 2,49% щомісячних процентів від суми кредиту, і передбачено графік повернення кредиту та процентів, з якими ОСОБА_1 погодилась, підписавши його.

Матеріалами справи підтверджується, що у підписаному позичальником договорі визначені тип та розмір процентних ставок плати за користування кредитом: щомісячна процентна ставка 2,49 % від суми кредиту та річна процентна ставка 0,01 % від суми кредиту, а тому, вимоги про стягнення процентів є обґрунтованими, оскільки такі умови прямо передбачені кредитним договором № від 16.08.2022 року та паспортом кредиту №5912575 від 16.08.2022 року до вказаного кредитного договору, які особисто підписані відповідачкою, відтак, остання була обізнана з такими умовами договору перед його укладанням.

Суд першої інстанції вірно вважав, що наданий позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості, враховуючи, що позивачем надані докази отримання кредитних коштів, а заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості відповідачка свого розрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу за кредитним договором № від 16.08.2022 року, до суду не надала. Крім того, відповідачка не спростувала факт отримання кредиту.

За ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання.

Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч.1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно положень статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що відповідач з умовами договору № від 16.08.2022 була ознайомлена, підписала кредитний договір, однак умови договору порушила.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Гожого Миколи Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: