Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого - судді Кравченко О.Ю.,

за участі: секретаря судового засідання Ахтієвої Р.С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у відповідно договору від 17.09.1982 року виконкомом Магдалинівської селищної ради йому була виділена земельна ділянка площею 0,007 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 . Після проведення впорядкування нумерації будинків, даному домоволодінню присвоєно номер 56. На виділеній земельній ділянці ним було побудоване домоволодіння житловий будинок з господарськими спорудами.

Домоволодіння складається з житлового будинку (позначений в технічному паспорті літ.А1), прибудови (літ.а2), вбиральні (літ.Б), колодязя (№1), огорожі (№3). Загальна площа будинку становить 61,6 м2, житлова 35,5 м2. Присадибна земельна ділянка загальною площею 0,2700 га, що включає земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:0398, та земельну ділянку площею 0,0200 га, передану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:002:0399, приватизована 24.05.2023.

У грудні 2023 року позивач звернувся до реєстраційної служби Магдалинівської селищної ради для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав. Посадовою особою реєстраційної служби було роз`яснено про неможливість реєстрації права власності у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності на домоволодіння. Після закінчення будівництва домоволодіння свідоцтво на право власності сільської радою не видавалося, реєстрація в органах технічної інвентаризації не здійснювалася.

З метою отримання свідоцтва на право власності в квітні 2024 року позивач звернувся до Магдалинівської селищної ради. Відповідно до відповіді Магдалинівської селищної ради, повноваження органу самоврядування на видачу свідоцтва на право власності на індивідуальні домоволодіння відсутні.

Позивач зазначає, що вказані обставини перешкоджають йому здійснити державну реєстрацію права власності на належне йому домоволодіння та отримати витяг з Державного реєстру речових прав про реєстрації права власності, а вирішення даного питання в позасудовому порядку неможливе.

На підставі наведеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на домоволодіння в АДРЕСА_2 , яке складається із житлового будинку загальною площею 61,6 м2, житловою 35,5 м2 (позначений в технічному паспорті літ.А1), прибудови (літ.а2), вбиральні (літ.Б), колодязя (№1), огорожі (№3).

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник Магдалинівської селищної ради Халатур В.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що домоволодіння позивача побудовано до 1992 року, тому воно не підлягає проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Для державної реєстрації права власності на житлові будинки, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року подаються технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Реєстрація права власності на нерухоме майно проводиться державним реєстратором, тому позивачу необхідно звернутися до державного реєстратора для реєстрації права власності.

Вислухав пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на правах особистої власності від 17.09.1972 року, засвідченого нотаріусом Магдалинівської нотаріальної контори 26.12.1972 року (реєстровий номер 81), Магдалинівською селищною радою народних депутатів надана земельна ділянка площею 700 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва будинку жилою площею 36 кв.м (а.с.5-6).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 28 вересня 2023 року №1147, змінено адресу нерухомого майна житлового будинку, що належить ОСОБА_1 , з АДРЕСА_1 на адресу з наступними реквізитами: АДРЕСА_2 (а.с.19).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 06.07.1981 року, що підтверджується копією його паспорту та витягом з реєстру територіальної громади від 01.12.2023 року (а.с3-4).

Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» 25 жовтня 2023 року на замовлення позивача ОСОБА_1 , домоволодіння складається із: житлового будинку (літ А1-1) загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м. (побудований у 1979 році), прибудови літ.а2, площею 18,3 кв.м. (побудована у 1980 році), вбиральні літ.Б площею 1 кв.м (побудована у 1979 році), колодязя, огорожі, літ.№1, №2 (рік побудови не вказаний) (а.с.7-11).

З інформаційної довідки КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 06.11.2023 року №564/02-23 вбачається, що право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , в КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» не зареєстровано (а.с.18).

На звернення ОСОБА_3 до Магдалинівської селищної ради щодо видачі свідоцтва на право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 , Магдалинівською селищною радою надано відповідь про відсутність повноважень щодо видачі свідоцтва на індивідуальні домоволодіння (а.с.21).

Надаючи оцінку встановленим у судовому засіданні обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦПК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності на майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, позивач вказує на те, що він не має можливості здійснити державну реєстрацію права власності на належне йому домоволодіння та отримати витяг з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності, оскільки після побудування житлового будинку свідоцтво про право власності на нерухоме майно йому не видавалося, реєстрація в органах технічної інвентаризації не здійснювалася.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV), дія якого поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (ч.5 ст.3 Закону №1952-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав (ч.2 ст.18 Закону №1952-IV).

Так, відповідно до пункту 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 №553) (далі Порядок), державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 Цивільного кодексу України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом.

Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про технічні характеристики такого закінченого будівництвом об`єкта, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт є відсутність однієї і більше відомостей, передбачених цим пунктом, крім випадків, передбачених пунктами 78,79 та 80 цього Порядку.

Відповідно абзацу 3 пункту 78 Порядку документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

Відповідно до п.79 Порядку державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у разі присвоєння завершеному будівництвом об`єкту адреси без застосування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва проводиться за наявності документа, що підтверджує присвоєння такому об`єкту адреси, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Такий документ за наданими заявником у заяві реквізитами та відомостями про суб`єкта, що здійснював присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, отримується державним реєстратором шляхом звернення до відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Враховуючи наведені норми діючого законодавства, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, державному реєстратору подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, не вимагається у разі державної реєстрації права власності на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник у поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення його адреси. Дія цього абзацу не застосовується, якщо у відомостях про місце розташування земельної ділянки відсутні всі необхідні реквізити адреси, передбачені частиною четвертою статті 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (абзац 3 пункту 79 Порядку).

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону № 1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Отже, діючим законодавством встановлений позасудовий порядок державної реєстрації права власності на житлові будинки, які збудовані до 05 серпня 1992 року, а у випадку прийняття державним реєстратором рішення про відмову в державній реєстрації, особа має право на оскарження цього рішення до Міністерства юстиції, його територіальних органів або до суду.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження його звернення до державного реєстратора з відповідною заявою, та відмови державного реєстратора у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Таким чином, позивачем не доведено, що він позбавлений можливості в позасудовому порядку зареєструвати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_2 а також не доведено, що відповідач не визнає або оспорює його право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

З урахуванням наведених позивачем обставин та правових підстав звернення до суду, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ч.2 ст.141 ЦК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач Магдалинівська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження: 51100, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт.Магдалинівка, вул.Центральна, буд.32.

Повний текст рішення суду складений 14 жовтня 2024 року.

Суддя О.Ю.Кравченко