КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Василевської Олени Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року про забезпечення позову у складі судді Пономаренко Н.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Одночасно з позовною заявою адвокатом Ковезою А.І. в інтересах ОСОБА_2 до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд: вжити заходи забезпечення позову про стягнення боргу за договором позики ОСОБА_2 до ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на його майно, а саме на 17/100 частки у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики у загальному розмірі 7 432 659 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Ковези А.І. про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі адвокат Василевська О.В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вказує, що предмет позову, а саме стягнення заборгованості, не є пов`язаним із майновими правами відповідача на 17/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , тому відсутні підстави для забезпечення позову.

Крім того посилається на те, що підпис в договорі позики від 16 листопада 2023 року від імені позичальника виконано не ОСОБА_1 , а іншою, не відомою особою. Грошові кошти від ОСОБА_2 в позику відповідач не отримував. Відповідач ставить під сумнів не тільки відповідність поданої копії договору позики від 16 листопада 2023 року оригіналу, а і сам договір як доказ в цілому.

Звертає увагу суду на те, що позивачем жодних оголошень про продаж 17/100 частки у будинку за адресою: АДРЕСА_1 не публікувалось, а номер телефону НОМЕР_1 ОСОБА_1 не належить.

Вказано, що надані позивачем роздруківки оголошень про продаж будинку є неприйнятними доказами та мають бути залишеними поза увагою судом під час розгляду даної справи.

Окрім цього, докази долучені до позовної заяви несуть завідомо підробний характер, розрахунок пені суперечить вимогам вставленим законодавством.

Посилається на те, що судом першої інстанції було враховано значний розмір позовних вимог, однак задовольняючи заяву про забезпечення позову не було досліджено правомірності здійснених розрахунків пені, що складають більше ніж 200% суми заявленого розміру заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ковеза А.І. в інтересах ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення адвоката Василевської О.В. в інтересах ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Ковезу А.І. в інтересах ОСОБА_2 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вважає ухвалу районного суду такою, що не підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала районного суду відповідає в повній мірі.

Задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на 17/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2 взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст. ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктами 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Встановлено, що між сторонами у справі виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики в розмірі в загальному розмірі 7 432 659 грн, що складаються з суми основного боргу 2 538 501 грн, неустойку за прострочення виконання зобов`язання за період з 16 січня 2024 року по 22 квітня 2024 року в сумі 4 873 920 грн та індекс інфляції з 16 січня 2024 року по 22 квітня 2024 року в розмірі 20 238 грн.

Позов заявлено до ОСОБА_3 , який за твердженням позивача, не вчиняє жодних дій щодо повернення позики у встановлений договором строк - 15 січня 2024 року. Оскільки ціна позову складає 7 432 659 грн позивач вважає, що відповідач може, зокрема відчужити вказане майно або іншим чином реалізує право власника розпорядження щодо спірної квартиру, що позбавить позивача можливості захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить або взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або його інтересів.

Враховуючи предмет та ціну позову у цій справі, колегія суддів погоджується із тим, що ОСОБА_1 може у будь-який час реалізувати своє право щодо розпорядження часткою нерухомого майна, яке знаходяться його власності, а тому існує реальна загроза невиконання в майбутньому можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки частка будинку може бути відчужена іншим особам.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена обґрунтованим припущенням, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки власник майна може у будь який час розпорядитися ним на власний розсуд. У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо доцільності вжиття такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти, належні відповідачу, в межах суми заявлених позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу частку будинку, оскільки невжиття заходів забезпечення позову у випадку його задоволення, може утруднити виконання рішення суду в подальшому та ускладнити ефективний захист і поновлення порушеного права позивача.

Безпідставними є доводи про те, що стягнення заборгованості не є пов`язаним із майновими правами відповідача на 17/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , оскільки вжиття відповідних заходів забезпечення позову у справі, що переглядається, матиме наслідком збереження існуючого станом на момент подання заяви стану - збереження належного на праві приватної власності відповідачу майна, тому немає підстав вважати, що права відповідача та баланс інтересів сторін будуть порушені.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Згідно положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, дослідивши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, фактичні обставини справи, виходячи із співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незгоду з висновками суду першої інстанцій не підтвердилися під час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційний суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Василевської Олени Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: