ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 та Виконавчого комітету Краматорської міської ради на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року у цивільній справі за заявою Виконавчого комітету Краматорської міської ради, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, (суддя першої інстанції Васюченко О.Г.)

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Виконавчий комітет Краматорської міської ради звернувся до суду із заявою заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року заяву Виконавчого комітету Краматорської міської ради, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна залишено без розгляду.

Із вказаною ухвалою суду не погодився представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Краматорської міської ради та подали апеляційні скарги, в яких наголошують на тому, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 мотивує скаргу тим, що суд не розглянув його клопотання від 15.07.2024 року про розгляд справи за його участю в режимі відео конференції.

Виконавчий комітет мотивує скаргу тим, що представником Краматорської міської ради було надано клопотання про розгляд справи без участі представника, у зв`язку з основною щорічною відпусткою про що було зазначено судом в ухвалі від 02.08.2024 року. Нормами ЦПК України не передбачено обов`язкове надання доказу причини неявки, передбачено лише повідомлення про причини неявки, і те що вона має бути поважною.

ОСОБА_2 та представник виконавчого комітету Чумаченко В.О. просила ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позовну заяву без розгляду на підставі п.3 ч.1ст 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідання повторно не з`явився у судове засідання та не надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання (заяви) про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина 2 статті 211 ЦПК України).

Оскільки відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України підставою залишення позову без розгляду є повторна неявка належним чином повідомленого позивача у судове засідання, відповідно законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності (неповажності) причин неявки позивача до суду залежно від того, яка це неявка: перша чи повторна. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Близький за змістом висновок сформульований у постановах Верховного Суду: від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21 (провадження № 61-2956 св 22), від 09 листопада 2023 року у справі № 753/114/22 (провадження № 61-6264 св23).

Такі наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Відповідно, навіть за наявності доказів поважності причин неявки позивача суд повинен залишити позовну заяву без розгляду. Вказана норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи (див.: постанову Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 295/13823/14-ц (провадження № 61-17140 св 21)).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року дану цивільну справу було прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду на 11 червня 2024 року.

11 червня 2024 року розгляд справи було відкладено на 02 серпня 2024 року на 11 годину 00 хвилин.

Матеріалами справи встановлено, що представником ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , неодноразово подавались клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та про проведення судових засідань в режимі відео конференції

Також матеріалами справи встановлено, що 12 липня 2024 року від представника виконавчого комітету Чумаченко В.О., надійшла заява про розгляд справи призначено на 02 серпня 2024 року без її участі, у зв`язку із відпусткою з 30.07.2024 року по 15.08.2024 року

Положення ч.5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не передбачають вимоги про те, що для залишення позову без розгляду заявника має з`являтися в судове засідання саме у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою та викликом до суду.

Така правова позиція міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 05.06.2020 р. у справі № 910/16978/19

Оскільки заявник подала завчасно клопотання про розгляд справи без її участі не є підставою для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до ч.5 ст. 223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Також слід наголосити на тому, що безпідставно було проігноровано клопотання ОСОБА_2 про проведення судового засідання в режимі відео конференції, що в свою чергу призвело до обмеження прав на захист інтересів ОСОБА_1 .

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки залишив поза увагою зазначені вище обставини.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених частиною 1 статті 379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 379, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 та Виконавчого комітету Краматорської міської ради задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта