ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

09 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 646/225/24

провадження № 22-ц/818/3028/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року, постановлене суддею Янцовською С.М.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 45587,60 гривень за кредитним договором № HAE1RX00880020 від 08.08.2006 р., посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2766,71 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.08.2007 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач ОСОБА_1 . Позивачем 21.08.2023 р. направлена претензія кредитора до Першої харківської державної нотаріальної контори, та 21.09.2023 р. отримана відповідь. Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 06.12.2023 р. до спадкоємців позичальника направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 45587,60 гривень, яка складається з наступного: 2766.72 гривень - заборгованість за кредитом; 40883,12 гривень - заборгованість за відсотками; 554,40 гривень - заборгованість з комісії; 1383,36 гривень - заборгованість з пені.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року у задоволенні позову комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив боржника від сплати кредиту судовим рішенням, з урахування того, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним. Відповідач ОСОБА_1 (правонаступник померлої ОСОБА_2 ) відзив на позов не надав та жодним чином не спростував доводи позивача. Вказує, що з огляду на предмет судового спору до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин про розмір боргових зобов`язань боржника на день відкриття спадщини, а до обов`язків спадкоємців у разі заперечення ними заявлених вимог - розмір своєї відповідальності перед кредитором, а саме, розмір майна, успадкованого спадкоємцем. Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів, що розмір успадкованого ним майна є меншим від розміру заборгованості за вказаним вище договором. Наголошує, що спадкоємці не стають правонаступниками у правовідносинах боржника з кредитором, однак зобов`язані повернути кредитору борги спадкодавця, які вчинені ним за життя у межах вартості майна, отриманого у спадщину. Вказує, що АТ КБ «ПриватБанк», як кредитор спадкодавця, самостійно не мав можливості оцінити майнові права, що увійшли до складу спадщини в грошовому еквіваленті, тому при встановленні факту відсутності такої інформації, для повного і всебічного з`ясування обставин справи, суд повинен був самостійно встановити дану інформацію. Зазначає, що Позивач надав до суду докази неможливості самостійно отримати докази щодо кола спадкоємців та спадкового майна. Звертає увагу суду на те, що відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зазначає, що відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є Відповідач. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідача, також, Відповідач ОСОБА_3 станом на 05.01.2024 р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що належних і допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження позовних вимог, позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 08.08.2006 р. ОСОБА_2 уклала договір № НАЕ1RX00880020 та отримала кредит у розмірі 2 766, 71 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.08.2007 р. /а.с.16-18/.

ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З актового запису про смерть № 4976 від 11.04.2012 р. вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла /а.с.33-34/.

Станом на 11.04.2012 р., тобто на дату смерті ОСОБА_2 , заборгованість перед банком за кредитним договором № НАЕ1RX00880020 від 08.08.2006 року становить 45 587, 60 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 2 766, 72 грн., заборгованості за відсотками 40 883, 12 грн., заборгованості з комісії 554, 40 грн., заборгованості з пені 1 383, 36 грн /а.с.12-15/.

02.08.2023 р. за вих. № 6080LFZA0Н29 АТ КБ «ПриватБанк» направив до Першої Харківської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України /а.с. 40-41/.

З листа завідувача Першої Харківської державної нотаріальної контори від 08.09.2023 р. № 1847/02-14 вбачається, що у разі звернення до нотаріальної контори спадкоємців ОСОБА_2 при видачі свідоцтва про право на спадщину їм буде доведено до відома про наявність претензії з боку банку /а.с. 42/.

Відповідач ОСОБА_3 станом на 05.01.2024 р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова /а.с.66/.

06.12.2023 р. за вих. № 60808LFZA0Н29 АТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу відповідача лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість померлої ОСОБА_2 за договором № НАЕ1RX00880020 від 08.08.2006 року /а.с.44/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідач є спадкоємцем ОСОБА_2 .

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 2003 року та на час смерті ОСОБА_2 , відповідач був зареєстрований з нею за однією адресою.

Будь-яких інших підстав для довготривалого проживання та реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у одній квартирі, окрім як притаманних сім`ї стосунків судом не встановлено.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 є помилковим.

Такі висновки апеляційного суду відповідають змісту постанови Верховного Суду від 25.09.2024 року у справі № 645/4104/21.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі №615/473/20 зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного ст.1281 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Отже, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки, зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно із статтею 1282 ЦК України, тут і надалі в редакції, яка діяла до 03.07.2018 року, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язанням, а також припинення таких зобов`язань.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2018 року № 14-53цс18 (аналогічна висновок міститься у постанові Верховного Суду України № 6-33цс15 від 8 квітня 2015 року).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц викладена наступна правова позиція: «Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань».

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України, в редакції, чинній на день смерті позичальника, Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Як вбачається із матеріалів справи, у Анкеті-Заяві від 08.08.2006 року зазначено, що ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 08.08.2007 року (тобто на 12 міс.).

При цьому, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів щодо перевипуску кредитної картки, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що кінцевим терміном повернення кредитних коштів є останній день серпня 2007 року.

Зважаючи на те, що кредитор АТ КБ «ПриватБанк» не знав та не міг знати про смерть позичальника ОСОБА_2 , він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Вимога до спадкоємців боржника може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом кредитора заявити про вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса, направивши 02.08.2023 р. претензію кредитора до Першої Харківської державної нотаріальної контори.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» заявив вимоги до спадкоємця та звернувся з даним позовом понад десять років з дня смерті ОСОБА_2 , поза межами строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, наслідком чого є позбавлення кредитора (банка) права вимоги до спадкоємця за кредитними зобов`язаннями позичальника.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову, оскільки в даному випадку в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити з тих підстав, що позивач, в порушення вимог частини третьої статті 1281 ЦК України, в редакції, чинній на день смерті позичальника, звернувся з даним позовом понад один рік з дня настання строку вимоги, наслідком чого є позбавлення кредитора (банка) права вимоги до спадкоємця за кредитними зобов`язаннями позичальника.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року змінити в частині мотивів відмов у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова