Справа № 136/1879/23
провадження № 2/136/419/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Шпортун С.В.,

за участю секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в прядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі відповідач 1), обґрунтовуючи підставність позову тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка приходилась позивачеві рідною тіткою. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за заповітом, який був вчинений спадкодавцем 03.08.2010, та відповідно до якого вона заповіла позивачеві належну їй земельну ділянку, площею 3,1212 га, кадастровий номер :03:000:053, яка розташована на території Іваньківської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Позивач спадщину прийняв шляхом своєчасного звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, утім йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його ім`я нотаріального акту, оскільки заповіт не підписаний заповідачем, а оскільки у інший спосіб реалізувати свої спадкові права за встановлених обставин позивач позбавлений можливості, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом, у якому позивач просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою суду від 28.09.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд за правилами загального позовного провадження, за клопотанням позивача витребувано матеріали спадкової справ після смерті спадкодавця.

Ухвалою суду від 25.03.2024 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - ОСОБА_2 , яка також є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 02.07.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Відзиву на позов відповідачі у визначений судом строк не подали.

За підписом міського голови Липовецької міської ради Бичкова В. надійшла заява відповідно до якої відповідач визнав позовні вимоги, розгляд справи просив проводити за відсутності представника органу місцевого самоврядування.

ОСОБА_2 надіслала заяву відповідно до якої визнала позовні вимоги, розгляд справи просила проводити у її відсутність.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак останній надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Беручи до уваги належне повідомлення учасників справи про судове засідання, зважаючи на клопотання заявника, заяви та пояснення заінтересованих осіб, суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності учасників справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6). Після її смерті відкрилась спадщина.

Із матеріалів наданих нотаріальною установою на вимогу викладену в ухвалі суду встановлено, що після смерті ОСОБА_3 було заведено спадкову справу №21/2021, із якої слідує, що своїм правом на спадкування після смерті ОСОБА_3 скористався позивач ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом вчиненим спадкодавцем 03.08.2010, посвідченим секретарем Іванківської сільської ради 03.08.2010 за зареєстрованим за реєстровим №62, подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Окрім цього, своїм правом на спадкування за заповітом, посвідченим секретарем Іванківської сільської ради від 14.01.2015 та зареєстрованим за реєстровим №1 скористалась відповідач - ОСОБА_2 , подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) встановлено, що за життя ОСОБА_3 було складено два заповіти за №49734983 (дата посвідчення 03.08.2010) у спадковому реєстрі та №57036559 (дата посвідчення 14.01.2015) у спадковому реєстрі.

Зі змісту заповіту складеного 03.08.2010 слідує, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті вчинила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла належну їй земельну ділянку площею 3,1212 га., яка розташована на території Іваньківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту серія ЯА №502290 ОСОБА_1 . Вказаний заповіт було посвідчено 03.08.2010 секретарем Іванківської сільської ради Липовецького району та зареєстровано в реєстрі за №62. Заповіт за життя спадкодавця не змінювався та не скасовувався.

Відповідно до заповіту складеного 14.01.2015 ОСОБА_3 зробила особисте розпорядження яким заповіла належну їй земельну ділянку площею 2, 000 га, кадастровий номер :03:000:1071, яка розташована на території Іванківської сільської ради Липовецького району відповідно до державного акту серія ЯД №385525 ОСОБА_2 . Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Іванківської сільської ради Липовецького району 14.01.2015 та зареєстровано в реєстрі за №1. За життя спадкодавця цей заповіт не змінено та не скасовано.

Відповідно до довідки виданої старостою сіл Іванька та Пісочин Липовецької міської ради від 20.01.2021 за №23-04-54/11 (а.с.11) ОСОБА_3 до дня смерті була зареєстрована та постійно проживала по АДРЕСА_1 , з своїм чоловіком ОСОБА_4 , який помер. До складу сім`ї ОСОБА_3 входили чоловік ОСОБА_4 та діти - сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Зі змісту заяви чоловіка спадкодавця - ОСОБА_4 слідує, що він від прийняття спадщини після смерті дружини він відмовився.

Інші спадкоємці своїм правом на прийняття спадщини не скористались, отоє є такими що її не прийняли.

Згідно довідки виданої Липовецькою державною нотаріально конторою від 17.11.2023 за вих. №02-14/552 (а.с.58), вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є сторони спору ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

На ім`я ОСОБА_2 . нотаріусом 25.08.2021було видано свідоцтво про право на спадщину за зазначеним вище заповітом вчиненим на її ім`я.

12.08.2021 державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори Кицюком О.П. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 3,1212 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Липовецької міської ради (раніше територія Іваньківської сільської ради) Вінницького району (раніше Липовецького) Вінницької області, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , оскільки на заповіті, який посвідчений секретарем Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 03.08.2010 року за реєстровим номером №62, відсутній підпис заповідача - ОСОБА_3 .

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 зазначено, що у разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріуса особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадковим правом регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб`єктів цивільного права - фізичних, юридичних осіб, держави, територіальної громади та інших учасників, визначених у статті 2 ЦК України (спадкоємців) в правах та обов`язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Отже ураховуючи правову природу заповіту можна дійти висновку, що основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долю майна (прав та обов`язків спадкодавця), що виступає об`єктом спадкового наступництва.

Положеннями статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. При цьому чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Відповідно до пункту 5 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача; якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України (стаття 49 Закону України "Про нотаріат").

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що у разі, якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, та спадкування у такому випадку відбувається за законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі N 674/461/16-ц (провадження N 61-34764св18) зроблено висновок, що "підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами"

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі N 759/2328/16-ц (провадження N 61-5800зпв18) зроблено висновок, що "нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України).

У частини першій статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми, є нікчемним.

Таким чином, непідписання заповіту заповідачем свідчить, що заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми, та, відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України, це має наслідком його нікчемність.

Досліджуючи заповіт вчинений ОСОБА_3 03.08.2010, який був посвідчений секретарем Іванківської сільської ради Липовецького району Вінницької області ОСОБА_7 від 03.08.2010 та зареєстрований в реєстрі за №62 (а.с.9) судом встановлено, що він не містить підпису заповідача, отож він є нікчемним на підставі частини першої статті 1257 ЦК України, відтак право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 приходиться племінником спадкодавцеві ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_2 , відповідно до якого його батьками зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; Свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , де зазначено, що батьками Підсадньої Галини були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , з якого встановлено, що батьками ОСОБА_12 були ОСОБА_10 та ОСОБА_13 ; Витягом про державну реєстрацію шлюбу №1 та №3, з яких слідує, що дошлюбне прізвище ОСОБА_3 значиться як « ОСОБА_14 », тоді як ОСОБА_9 мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_14 ».

Зібрані у справі докази підтверджують належність позивача ОСОБА_1 до третього ступеня споріднення, відтак належність до п`ятої черги спадкування відповідно до ст.1265 ЦК України.

Із матеріалів спадкової справи встановлено, що спадкоємці попередніх черг не скористались своїм правом на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Особа, яка не звернулась у встановлений законом шестимісячний термін за реалізацією свого права на спадкування без поважних причин, засвідчує відсутність у спадкоємця юридичної заінтересованості у визнанні заповіту недійсним, оскільки право, за захистом якого він звертається до суду (право на спадкування), йому не належить унаслідок спливу строку на його реалізацію (постанова Верховного Суду від 5 лютого 2020 року у справі N 463/579/18 (провадження N 61-11961св19).

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом, який спадщину прийняв, отож вона йому належить з моменту відкриття, іншим спадкоємцем за заповітом від 14.01.2015 є відповідач ОСОБА_2 .

Належність майна ОСОБА_3 у вигляді земельної ділянки, площею 3,1212 гектарів, кадастровий номер :03:000:0053, що розташована на території Іванківської сільської ради Липовецького району Вінницької області підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, що видане 22.05.2010 державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори (а.с.7).

Отже, ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановив, що оскільки складений ОСОБА_3 заповіт містить розпорядження, які суперечать чинному законодавству, спадкування наступило за законом, позивач спадщину прийняв.

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У зв`язку з відмовою нотаріуса в оформленні права на спадщину ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19), зроблено висновок, що: «визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, визнання відповідачами позову, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд виносить рішення про його задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 ) до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 4, м. Липовець, Вінницького району, Вінницької області, ЄДРПОУ - 04325957), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання права власності на земельну ділянку в прядку спадкування, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 3,1212 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - :03:000:0053, яка розташована на території Іваньківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Світлана ШПОРТУН