УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2024 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Бородіна Н.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Харкові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача, ОСОБА_2 , яким просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики б/н від 10.09.2017 у розмірі 65000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 2665000 грн.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.08.2024 матеріали вищевказаної цивільної справи направлено за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.

17.09.2024, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Бородіної Н.М..

Ухвалою судді від 19.09.2024 провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання.

До суду від позивача надійшла заява ро забезпечення позову, в якій останній просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), приватним та державним нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження здійснювати дії щодо посвідчення договорів відчуження (в т.ч.продажу, дарування, поділу), а також договорів іпотеки відносно об`єкту нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень першого поверху№129-1-:-129-4 в літ. «А-5», загальною площею 65,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ: 101).

В обґрунтування своєї заяви зазначив, що 10.09.2017 між ним та відповідачем укладено договір позики, що підтверджується розпискою відповідача, відповідно до якої останній одержав в борг від позивача грошові кошти в сумі 65000 доларів США, що у сумі, еквівалентній на той час за офіційним курсом НБУ на день укладання договору позики, складало 1700000 грн., і які були надані відповідачу для купівлі нежитлового приміщення загальною площею 65 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зобов`язався повернути отримані кошти в повному обсязі своєчасно за першою вимогою позикодавця, але не пізніше 10 вересня 2022 року. Однак, відповідач більше року ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку з повернення суми отриманої позики, не вживає жодних заходів із зменшення суми заборгованості та лише обіцяє виконати покладені на нього обов`язки у майбутньому, повідомляючи про негативний фінансовий стан. Станом на час звернення із позовом, сума заборгованості за договором позики б/н від 10.09.2017 складає 65000 доларів США, що станом на день звернення до суду з позовом складає 2665000 грн. ОСОБА_1 має обґрунтовані сумніви щодо виконання відповідачем обов`язків зі сплати боргу добровільно так і виконання законного рішення суду, прийнятому у вказаній цивільній справі. Позивач зазначає, що обґрунтовано вважає що ОСОБА_2 намагається якнайшвидше відчужити усе наявне у нього нерухоме та рухоме майно, що належить йому на праві власності. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 09.08.2024 за відповідачем на прав власності зареєстровані наступні об`єкти нерухомості: нежитлові приміщення першого поверху №129-1-:-129-4 в літ. «А-5», загальною площею 65,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Саме для придбання вказаних нежитлових приміщень відповідач брав у позику кошти від позивача, що підтверджується борговою розпискою від 10.09.2017, а також відповіддю відповідача на вимогу від 01.08.2024. В той же час позивачу було повідомлено відповідачем, що останній намагається наразі відчужити вказані приміщення, як і інше майно, що належить йому на праві власності, нібито з метою сплати заборгованості. На думку ОСОБА_1 вказані відомості підтверджують, що відповідач намагається якнайшвидше здійснити відчуження майна, з метою унеможливлення примусового виконання рішення суду за його рахунок. Поданий позов має майновий характер, тобто у випадку ухвалення рішення на користь позивача виникне потреба у зверненні стягнення на спірне майно та його реалізації за відсутності у відповідача грошових коштів для сплати заборгованості. Відомості або факти, що могли б свідчити про можливість добровільного виконання рішення суду відповідачем відсутні. Також між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки спір виникає щодо значної суми коштів, спів мірними із вартістю майна, що належить відповідачу на праві власності. Вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту та заборони на вчинення реєстраційних дій на інше майно відповідача не зможуть повноцінно захистити майнові інтереси позивача. Відсутність у відповідача законодавчих обмежень щодо відчуження свого майна призведе до безперешкодного переходу майна до іншого власника, навіть за фіктивними правочинами.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Враховуючи ту обставину, що викладені в заяві обставини та надані заявником докази є достатніми для розгляду заяви про забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ст. 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктами 2, 4 якої передбачено, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Підстави забезпечення позову необхідно доводити документально, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що предмет позову, може бути знищеним на момент виконання рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 363/2197/17 (провадження № 61-15477св19).

Предметом позову по даній справі є стягнення боргу за договором позики у розмірі 65000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 2665000 грн. Об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення першого поверху №129-1-:-129-4 в літ. «А-5», загальною площею 65,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ: 101), відносно яких позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову у виді заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів, приватним та державним нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження здійснювати дії щодо посвідчення договорів відчуження (в т.ч. продажу, дарування, поділу), а також договорів іпотеки, не є предметом спору у даній справі. Крім того, додані до матеріалів заяви документи не містять зазначення вартості вказаних об`єктів нерухомого майна, що позбавляє суд визначити співмірність забезпечення позову заявленим вимогам.

Також, суду не надано доказів наявності або відсутності у відповідача доходів, що може бути наслідком забезпечення позову.

Будь-яких даних про дійсний намір відповідача відчужити своє майно, суду також не надано, тобто фактично заява про забезпечення позову ґрунтується на необґрунтованих припущеннях.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Проте позивачем зазначені обставини, щодо саме необхідності забезпечення позову, не доведені.

Лише наявність між сторонами спору за договором позики, строк виконання якого (за позицією позивача) настав у вересні 2022р., не є підставою для забезпечення позову.

Фактично обґрунтування заяви про забезпечення позову ґрунтується на виниклому між ОСОБА_2 та його дружиною спору про поділ майна подружжя, в тому числі нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , який розглядає Дзержинський районний суд м.Харкова. Проте, суд не може забезпечити позовом, шляхом перешкоджанню здійснення поділу майна подружжя, оскільки це суперечить меті забезпечення позовних вимог .

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні заяви .

Керуючись ст.149-153,260,261,353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його постановлення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили, з моменту її підписання.

.

Суддя Бородіна Н.М.