Провадження № 22-ц/4808/1234/24
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_1 , на заочне рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене в складі судді Мелещенко Л.В. 26 червня 2024 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 05 липня 2024 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до держави російська федерація про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до відповідача держави російська федерація в особі посольства держави росія в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 одружилася з ОСОБА_3 , у шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У лютому 2014 року розпочалась збройна агресія російської федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. Оскільки ОСОБА_3 з 30 листопада 2005 року працював на посаді міліціонера в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, він відповідно до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України від 21 квітня 2014 року, був направлений для проведення антитерористичної операції у східні області України, де загинув при виконанні службових обов`язків 29 травня 2014 року поблизу міста Слов`янськ Донецької області.

Позивачка зазначила, що незаконна та протиправна військова агресія російської федерації проти України, внаслідок якої загинув її чоловік, призвела до заподіяння їй та дітям істотної моральної шкоди. Через загибель чоловіка позивач втратила сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває душевний біль від втрати чоловіка, що не дає їй можливості нормально співжити з оточуючими, працювати, виховувати дітей та підтримувати належний соціальний спосіб життя. Більше того вона постійно знаходиться у стресовому стані та періодичній депресії. Діти стали напруженими та замкнутими, важко переживають втрату батька, позбавлені щасливого дитинства в повній сім`ї.

Зазначила, що російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування збитків, завданих внаслідок збройної агресії проти України та окупації частини території України, чим порушено права та свободи громадян України, зокрема її особисті.

Обгрунтовуючи розмір компенсації за спричинену їй та її неповнолітнім дітям моральну шкоду, позивачка виходила з розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядаються Європейським судом з прав людини та становить в середньому 60 000,00 Євро за загибель однієї особи. Відтак, враховуючи характер та обсяг завданих відповідачем моральних страждань, істотних порушень прав, умисного характеру дій, вважала, що справедливим розміром компенсації за заподіяну їй та її неповнолітнім дітям моральної шкоди є 7 131 600,00 грн, що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає 180 000 Євро.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 червня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 4 708 572,00 грн, що на день подання позову до суду за офіційним курсом Національного банку України складає 120 000,00 євро. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині незадоволених позовних вимог, ОСОБА_1 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, оскільки вважає, що дане рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив лише з власного переконання, жодним чином не обгрунтував причину часткової відмови у позові, тому вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині відмовленої суми.

Скаржниця посилається на практику вирішення питання щодо розміру компенсації за спричинену моральну шкоду по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини, що в середньому становить 60 000,00 Євро за загибель однієї особи. Зокрема такі рішення виносились Європейським Судом у справах «Хачукаєви проти Росії», «Сагаєва та інші проти Росії», «Ісламова проти Росії», «Султигов та інші проти Росії».

Тому, враховуючи характер та обсяг завданих відповідачем моральних страждань, істотних порушень останнім їхніх прав, умисного характеру дій російської федерації, а також душевного болю, скаржниця вважає, що справедливим розміром компенсації за заподіяну їй та її двом неповнолітнім дітям моральної шкоди буде сума у розмірі 7 131 600,00 гривень, що на день подання позову до суду за офіційним курсом Національного банку України складає 180 000,00 Євро.

Просила рішення в частині відмови позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, проте до суду подала клопотання, в якому вимоги апеляційної скарги підтримує, просить розглядати справу за відсутності сторони позивача.

Відповідач повідомлявся про судове засідання через публікацію оголошення на сайті Судової Влади України.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України у місті Слов`янськ Донецької області України було порушено невід`ємне право на життя ОСОБА_3 , гарантоване статтею 27 Конституції України, статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Позивачка довела, що через власний душевний невгамовний біль, безперервні страждання у неї та дітей виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань, внаслідок втрати чоловіка та батька дітей. Суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі, яка, за переконанням суду, становить 4 708 572,00 грн, що в еквіваленті на час подання позову становив 120 000,00 євро. З вказаними висновками колегія погоджується не повністю.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 10 листопада 2007 року був зареєстрований шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 (а.с. 15).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12 червня 2024 року (а.с. 16).

30 травня 2014 року була видана довідка про причину смерті ОСОБА_3 : несумісна з життям сукупна травма тіла (а.с. 17).

29 квітня 2015 року була винесена постанова № 144 ВЛК УМВС України в Івано-Франківській області, в якій вказано, що травма 25 травня 2014 року прапорщика міліції ОСОБА_5 , 1984 року народження, міліціонера відділення № 1 взводу № 1 СРМ УМВС України в Івано-Франківській області «Несумісна із життям сукупна травма тіла», що призвела до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , пов`язана з виконанням службових обов`язків. (а.с. 18).

Згідно довідки Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 19 липня 2019 року № 325, ОСОБА_3 , 1984 року народження, дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ УМВС України в Івано-Франківській області в період з 30 листопада 2005 року по 29 травня 2014 року. Відповідно до наказу УМВС № 301 о/с від 29 травня 2014 року був направлений для проведення антитерористичної операції у східних областях України. Загинув 29 травня 2014 року поблизу міста Слов`янськ Донецької області (а.с. 19, 61).

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_1 (а.с. 20, 62).

Дітям ОСОБА_3 встановлено статус члена сім`ї загиблого, відповідно до абзацу 8 пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 22, 25).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 був нагороджений нагрудним знаком «За відвагу в службі» (посмертно), відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30 травня 2014 року № 970 о/с, орденом «За мужність 1 ступеня» згідно з Указом Президента України від 20 червня 2014 року № 543/2014, Почесним знаком Української Секції Міжнародної Поліцейської асоціації «За мужність та професіоналізм», а також медаллю «За визволення Слов`янська» (посмертно), відзнакою Івано-Франківської обласної державної адміністрації та обласної ради «За бойову звитягу» (посмертно) та відзнакою міського голови міста Івано-Франківська «За честь і звитягу».

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.

Колегія суддів ураховує, що у цій справі ОСОБА_1 , діючи у власних інтересах та від імені неповнолітніх дітей, звернулася до суду з позовом до рф про відшкодування шкоди, завданої їй та її дітям у зв`язку з загибеллю її чоловіка та батька дітей унаслідок збройної агресії на території України.

У цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії рф) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ, оскільки такі дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, так як будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну.

Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН.

Звернення позивача до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права.

Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21), від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14365/21 (провадження № 61-4498св22), від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14366/21 (провадження № 61-3713св22).

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, завданої внаслідок військової агресії російської федерації проти України, слід враховувати те, що:

- дійсно внаслідок військової агресії російської федерації проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди;

- законодавець в статті 23 ЦК передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості);

- розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії російської федерації проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди;

- такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії російської федерації проти України тощо.

До таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 20 червня 2024 року у справі № 216/5657/22 (провадження № 61-8556св23).

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що в результатізбройної агресії російської федерації були грубо порушені основоположні права людини в Україні, а саме невід`ємне право на життя ОСОБА_3 , гарантоване ст.27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (ратифікованої Законом України № 475/75-ВР від 17 липня 1997 року.

На переконання колегії суддів, позивачці та її дітям завдано істотної моральної шкоди за обставин, установлених у цій справі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 4 ст. 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні вимоги позивачки про компенсацію завданої їй та її дітям моральної шкоди, а також розміру цієї шкоди, апеляційний суд застосовує практику ЄСПЛ та керується розміром задоволених вимог заявників по схожим спорам, що розглядалися ЄСПЛ, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ «Хачукаєви проти Росії», «Сагаєва та інші проти Росії», «Ісламова проти Росії», «Султигов та інші проти Росії». В цих справах за смерть близьких родичів внаслідок дій російської федерації до відшкодування підлягало по 60 000,00 Євро.

Натомість посилання суду на рішення, ухвалене 18 грудня 1996 року у справі «Лоізіду проти Туреччини», є необґрунтованим, оскільки в цій справі мало місце порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в частині відмови заявниці в доступі до її власності в північній частині Кіпру та наступної втрати контролю над нею.

З огляду на це, колегія суддів уважає належним обраний позивачкою спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми в розмірі по 60 000,00 Євро кожному позивачу в еквіваленті до національної валюти станом на час подання позову, яка є справедливою сатисфакцією моральних страждань, що були спричинені рф відносно ОСОБА_1 та її дітей.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що позивачка довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

Отже, валютою суми по відшкодування моральної шкоди, в даній справі, є національна валюта України - гривня.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанцій у межах доводів апеляційної скарги належить змінити та стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 , та неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_1 , моральну шкоду, завдану внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, в розмірі по 2 354 286,00 грн (два мільйони триста п`ятдесят чотири тисячі двісті вісімдесят шість гривень) кожному.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 26 червня 2024 року в частині розміру стягнутої з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 , та неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_1 , моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, змінити.

Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 , та неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_1 , моральну шкоду, завдану внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, в розмірі по 2 354 286,00 грн (два мільйони триста п`ятдесят чотири тисячі двісті вісімдесят шість гривень) кожному.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови виготовлено 15 жовтня 2024 року.