ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5428/23
Провадження № 2-п/362/24/24
У Х В А Л А

25.09.2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду про перегляд заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2024 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заяви вказав, що 24.01.2024 року заочним рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 362/5428/23 позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено, ухвалено стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.10.2010 року в розмірі 26 466,33 грн. та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Категорично не згідний з даним рішенням, оскільки обставини справи встановленні не у повному обсязі. В даному випадку суд, при розгляді даного питання, не дослідив всі обставини справи, які кардинально можуть змінити доказову базу самої справи

Про відкриття виконавчого провадження йому стало відомо з соціальних мереж 01.09.2024 року.03.09.2024 року, на підставі заяви, він ознайомився з матеріалами справи № 362/5428/23, з яких стало відомо про подання позовної заяви позивачем, винесення заочного рішення судом, Постанови Київського апеляційного суду та Повідомлення про направлення Васильківським міськрайонним судом процесуальних документів на його адресу реєстрації належним чином, але всупереч правилам направлення рекомендованої кореспонденції Укрпоштою він її не отримував Запит до Укрпошти про причини відсутності повідомлення та доставки рекомендованої кореспонденції було направлено 13 вересня 2024 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 74 ЦПК України основним видом судового виклику е повістка.Оскільки судова повістка за місцем проживання не надходила, то він не прибув на судове засідання і тому не повідомив суд про поважність причини неявки. Не повідомлення його у встановленому порядку про розгляд справи позбавило йог, передбаченого цивільним законодавством, права надати суду докази, якими заперечує проти позову.

Просив, поновити строк на перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області та переглянути заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2024 року у справі № 362/5428/23.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, шо підтверджується його підписом у розписці (а.с. 246).

Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про розгляд заяви повідомлялися належним чином, заяв або клопотань до суду не направляли (а.с.244).

Відповідно до ч.1 ст. 287 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, заяву, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 2, ч. 3 ст. 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ЦПК України строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Судом встановлено, що рішення суду по даній справі постановлено 24.01.2024 року. Рішення набрало законної сили 02.05.2024 року та видано виконавчий лист.

З заявою про перегляд заочного рішення відповідач звернувся 17.09.2024 року, тобто майже через 4 місяці.

Аналізуючи зазначені вище обставини, суд приходить висновку, що заявником пропущено строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, передбачений чинним ЦПК України.

Згідно з ч. 1, 6, 8 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть вважатися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень щодо поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Верховний Суд у постанові від 25.02.2020 у справі № 755/5323/16-ц та у постанові від 16.12.2019 у справі № 286/1130/13-ц акцентував увагу на тому, що безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Судом встановлено, що в заяві про перегляд заочного рішення заявник зазначає, що про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 стало відомо з соціальних мереж 01.09.2024 року.

Але, як вбачається із матеріалів справи від 24.01.2024 року ОСОБА_1 направлялося заочне рішення, але до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 212) також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений Київським апеляційним судом, що підтверджується розпискою про отримання поштового відправлення 17.04.2024 року про розгляд апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2021 року (а.с. 219), але відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подав, постановою Київського апеляційного суду від 02.05.2024 року заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2021 року було залишено без змін (а.с.203-208).

Звертаючись до суду з даною заявою про перегляд заочного рішення, заявник просить поновити строк, однак доказів поважності пропуску такого строку суду не надає.

Таким чином, оскільки із дня ухвалення рішення (24.01.2024) та до дати звернення із заявою до суду (17.09.2024) минуло майже 4 місяці, хоча про ухвалення рішення відповідач знав із 17.04.2024 року, ненадання заявником доказів про поважність причин пропуску звернення із заявою до суду, суд вважає, що ОСОБА_1 без поважних причин пропустив строк для подання до суду заяви про перегляд заочного рішення у справі 362/5428/23 від 24.01.2024 р. за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заявником поважних причин, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин для подання заяви про перегляд заочного рішення не зазначено, доказів на підтвердження неможливості подачі заяви про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк не надано.

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

З урахуванням правового висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 214/5505/16, приймаючи до уваги пропущення заявником встановленого положеннями ЦПК України строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, суд приходить висновку про необхідність залишення заяви без задоволення.

При цьому, слід роз`яснити заявнику, що у відповідності до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 127, 259, 260, 261, 287, 288 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко