УХВАЛА

10 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 754/1838/23

провадження № 61-13106ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, яка подана та підписана представницею ОСОБА_1 , на постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного сервісного центру МВС України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України (далі - ГСЦ МВС України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просила:

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на її користь автомобіль марки BMW X3, 2005 року випуску шляхом скасування державної реєстрації автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_3 ;

- зобов`язати відповідача здійснити реєстраційні дії щодо реєстрації автомобіля за позивачкою та видати їй свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і номерні знаки.

Деснянський районний суд міста Києва рішенням від 30 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 04 вересня 2024 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнив частково.

Зобов`язав ГСЦ МВС України здійснити реєстраційні дії щодо поновлення реєстрації транспортного засобу автомобіля марки BMW X3, 2005 року випуску, за власницею ОСОБА_2 та видати їй свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і номерні знаки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У вересні 2024 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ГСЦ МВС України, яка подана та підписана представницею ОСОБА_1 , на постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Частиною третьою статті 392 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.

Відповідно до частини третьої статті 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з частиною четвертою статті 58 ЦПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в процесуальному законодавстві розмежовано такі категорії як «самопредставництво» і «представництво». Тобто допускається можливість здійснення процесуального представництва органу державної влади, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками органу державної влади. Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такого органу державної влади без додаткового уповноваження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 18, 25 ухвали від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (провадження № 14-105цс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.

Отже, з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві - також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень».

Касаційна скарга ГСЦ МВС України не відповідає вимогам частини третьої статті 392 ЦПК України, оскільки підписана особою, яка не має права її підписувати.

На підтвердження повноважень ОСОБА_1 до матеріалів касаційної скарги додана довіреність, сформована через Електронний суд від 23 липня 2024 року, яка видана у порядку передоручення від Ємельянової І. О. , яка діє на підставі довіреності від 29 вересня 2023 року, виданої ГСЦ МВС України у порядку передоручення Рудиком М. М. на підставі витягу з ЄДР від 29 вересня 2023 року, а також витяги з ЄДР стосовно Рудика М. М .

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що вони не містять визначених частиною четвертою статті 58 ЦПК України документів, які можуть підтвердити повноваження ОСОБА_1 діяти від імені

ГСЦ МВС України в порядку самопредставництва за законом, або за статутом чи положенням, або за трудовим договором (контрактом), чи як представника (адвоката).

Частиною другою статті 245 ЦК України передбачено, що довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

З огляду на матеріали касаційного провадження, до касаційної скарги додана довіреність від 29 вересня 2023 року, відповідно до якої Рудик М. М. на підставі витягу з ЄДР від 29 вересня 2023 року уповноважує в порядку передоручення Ємельянову І. О. представляти інтереси ГСЦ МВС України. Вказана довіреність видана з правом передоручення іншим особам.

Також до касаційної скарги додана довіреність від 23 липня 2024 року, яка видана у порядку передоручення від Ємельянової І. О. , яка діє на підставі довіреності від 29 вересня 2023 року, виданої ГСЦ МВС України у порядку передоручення Рудиком М. М. на підставі витягу з ЄДР від 29 вересня

2023 року. Вказана довіреність видана без права передоручення іншим особам.

Вказані довіреності нотаріально не посвідчені, а отже є нікчемними.

Крім цього, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять

будь-яких відомостей щодо наявності у ОСОБА_1 , як представниці

ГСЦ МВС України, статусу адвокатки.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 31 травня

2024 року у справі № 760/27619/23 (провадження № 61-7888ск24),

від 05 червня 2024 року у справі № 638/9245/23 (провадження

№ 61-8138ск24).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо касаційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Частиною шостою статті 393 ЦПК України визначено, що про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга ГСЦ МВС України, яка подана та підписана представницею ОСОБА_1 , на постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року, підлягає поверненню на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 21 жовтня 2010 року

(заява № 19164/04) у справі «Дія 97» проти України» зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала апеляційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 260, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, яка подана та підписана представницею ОСОБА_1 , на постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного сервісного центру МВС України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії, повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська