Справа №613/878/24 Провадження № 2/613/463/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Уварової Ю.В.,

за участі секретаря Нагорної С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові цивільну справу № 613/878/24, провадження № 2/613/463/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 16 квітня 2020 року по справі № 613/1401/19, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Богодухівського районного суду від 16 квітня 2020 року у справі № 613/1401/19 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , у розмірі 1 500 гривень, щомісячно, з індексацією суми, починаючи з 25 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

06 квітня 2023 року заступником начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 71468709.

Відповідач не регулярно сплачує аліменти, допускаючи заборгованість.

На даний час матеріальний стан позивача змінився, збільшились витрати на забезпечення та матеріальне утримання сина у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку.

Так як позивач офіційно не працює, по мірі можливостей намагається забезпечувати сина всім необхідним, зокрема продуктами харчування, житлом, одягом, предметами для розвитку здібностей. Проте, розмір аліментів, присуджених до стягнення за рішенням суду від 16 квітня 2020 року, на даний час є не достатнім для забезпечення потреб дитини.

Також позивач зазначає, що відповідач працює будівельником, отримує регулярний дохід. Крім того, відповідачем в 2021 році було придбано житловий будинок та автомобіль.

Отже, виходячи з можливості придбання рухомого та нерухомого майна, відповідач має можливість сплачувати аліменти у частці від всіх видів його доходів, а не в твердій грошовій сумі.

Ухвалою судді від 07 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

09 липня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування заперечень зазначив, що він має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_4 , яка народилась під час його другого шлюбу.

Крім цього, просив врахувати, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України його батьки втратили єдине житло, яке знаходилось в с. Тернова Харківського району. На цей час його батько є пенсіонером, мати не працює. Після початку збройної агресії російської федерації його звичайний спосіб життя кардинально погіршився, відповідач втратив роботу, змушений перебиватися випадковими заробітками для можливості утримувати дітей та своїх літніх батьків, які взагалі залишились без будинку, господарства, а із доходів мають тільки пенсію. На даний час матеріальний стан відповідача значно погіршився та змінився сімейний стан, він одружився, вдруге став батьком дитини, яка перебуває на його утриманні.

Також відповідач просив суд звернути увагу на правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 22.08.22 року у справі номер 712/6313/21, у якому Верховний суд вказав, що при вирішенні справ про зміну порядку стягнення аліментів, суди мають досліджувати, крім іншого, і підстави , які передбачені статтею 192 Сімейного Кодексу України, наявність яких має доводити позивач.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначила, що народження другої дитини не звільняє відповідача від обов`язків утримувати їхню спільну дитину. Більше того, відповідальність за другу дитину також лежить і на матері цієї дитини, яка також має утримувати її згідно із законодавством. Крім того, бабуся другої дитини, яка, за словами відповідача, надала їм гроші на будинок та авто, може допомагати фінансово. Відповідач зазначає, що його батьки втратили єдине житло, проте не зверталися до відповідних державних програм, таких як "ЄВідновлення" або "Прихисток", які могли б вирішити це питання. Це свідчить про недостатню активність відповідача та його батьків у вирішенні власних житлових проблем. Батьки відповідача протягом кількох років отримували та отримують статус ВПО та відповідні виплати. Крім того, вони отримують пенсію, яка повинна задовольняти їхні базові потреби та як позивачу відомо, що вони досі працюють і отримують заробітну плату. Відповідач не надав доказів того, що його батьки є непрацездатними чи потребують додаткового утримання з його боку. Якщо у них дійсно є фінансові труднощі, вони могли б звернутися до служби зайнятості для отримання допомоги по безробіттю. Відповідач зазначає, що він втратив роботу, однак не надав жодного доказу на підтвердження цього факту. Відсутність трудової книжки або довідки з місця роботи ставить під сумнів його твердження. Без підтвердження цієї інформації неможливо вважати, що його матеріальний стан погіршився у зв`язку з втратою роботи. Що стосується твердження відповідача про його непостійний дохід, позивач зазначила, що це не є підставою для зменшення або уникнення аліментів. Відповідач стверджує, що позивач забороняє йому спілкуватися з дитиною, але не надав жодних доказів цього. Такі безпідставні звинувачення не повинні братися до уваги без належного підтвердження. У даній справі не може братися до уваги тимчасовий дохід дитини як ВПО, бо справа стосується відповідача, як батька дитини, який зобов`язаний згідно зі статтею 51 Конституції України, утримувати дитину до її повноліття, а не держави, яка підтримує своїх громадян, надаючи тимчасову допомогу ВПО, яку у будь-який момент можуть відмінити.

Відповідач стверджує, що регулярно сплачує аліменти у розмірі 2000 грн., проте за даними виконавчої служби України, він має суттєву заборгованість та нерегулярно виконує свої зобов`язання. Більше того, за останні кілька місяців жодних аліментів на дитину від відповідача не надходило. Це ставить під сумнів його добросовісність у виконанні батьківських обов`язків. Крім того, у судовому рішенні зазначено стягувати з відповідача 1500 грн. кожного місяця, а не 2000 як зазначає відповідач, отже твердження його не вірне.

Відповідач стверджує, що кошти на придбання будинку і автомобіля були отримані в борг. Проте, жодних документів, що підтверджують даний факт, він не надав. Навпаки, майно зареєстровано (документально) на відповідача, що свідчить про його особисту власність і спроможність придбати таке майно. Саме цей факт доводить, що матеріальний стан відповідача покращився, а не погіршився.

Враховуючи вік дитини (через декілька тижнів йому виповнюється 6 років), прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить (3196 грн.), залишати аліменти у розмірі 1500 грн., як пропонує відповідач, порушує права та базові потреби дитини. Відповідно до чинного законодавства, аліменти повинні сплачуватися з будь-яких видів доходу, і позивач вважає, що стягнення 1/4 частки від доходів відповідача є законною та справедливою вимогою і такий розмір аліментів покриватиме всі необхідні витрати на утримання дитини.

Також звернула увагу на те, що збільшення витрат на забезпечення дитини, дошкільні гуртки та розвиток, підвищення прожиткового мінімуму, часті хвороби дитини та необхідність лікування його зубів потребують значних фінансових вкладень, що не можуть бути покриті тільки зусиллями позивача.

Ухвалою суду від 21 серпня 2024 року задоволено клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, прийнято до розгляду відзив відповідача, запропоновано позивачці подати відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

02 вересня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась, у відповіді на відзив просила проводити розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без його участі.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить таких висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 грудня 2019 року розірвано /а.с.7/.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.8/.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 16 квітня 2020 року на користь позивача ОСОБА_5 стягнуто з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн., щомісячно, з індексацією суми, починаючи з 25 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття /а.с. 11-12/.

17 березня 2020 року ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » /а.с.10/.

06 квітня 2023 року на виконання виконавчого листа №613/1401/19 від 20 жовтня 2020 року постановою заступника начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ступіним В.В. відкрито виконавче провадження № 71468709 /а.с. 13-14/.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи з відповідача рішенням суду від 16 квітня 2020 року стягнені аліменти у розмірі 1500,00 грн. на дитину щомісячно.

Пред`явивши вимогу про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника аліментів та визначивши її розмір у 1/4 частину, позивачка фактично заявляє вимоги про збільшення розміру аліментів.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, батьки можуть подати до суду заяву про збільшення або зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стат-тя 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

Частиною 4 ст. 273 ЦПК України визначено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилалась на зміну її матеріального стану, підвищення прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, зміну стану здоров`я дитини.

Проте, на підтвердження вказаних обставин, позивачка обмежилася наданням лише копій Довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з яких вбачається, що вона з сином фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 5, 9/.

Також позивач до позовної заяви долучила Довідку, видану КНП «Міська дитяча поліклініка № 13» Харківської міської ради від 18 квітня 2024 року, відповідно до якої дитина ОСОБА_7 , 2018 року народження, спостерігається в 13 ДМП. На диспансерному нагляді не перебуває /а.с.15/. Із наданого доказу не вбачається, що стан здоров`я дитини змінився.

Доводи позивачки про те, що дитина часто хворіє на респіраторні хвороби, має проблеми із зубами суд не може взяти до уваги, оскільки позивачка не позбавлена можливості у разі понесення нею додаткових витрат на дитину, що не покривається аліментами, звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення понесених додаткових витрат, зокрема якщо такі витрати пов`язані з особливими обставинами, між іншим і захворюванням дитини (ст. 185 Сімейного кодексу України).

Щодо посилання позивачки на підвищення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає про таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 зазначила, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі, у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016 року було внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

З викладеного вбачається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Отже, тривале зростання загального рівня цін, що відображує зниження купівельної спроможності грошової одиниці (інфляція) саме по собі не потребує звернення отримувача аліментів до суду з відповідним позовом про збільшення розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, оскільки законодавством передбачено відповідний механізм індексації ( підвищення) розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.

Отже, підвищення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зростання цін не можуть бути підставами зміни способу стягнення аліментів, оскільки сам по собі факт наявності інфляції не може бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог, а є підставою для проведення індексації розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Доказів погіршення стану здоров`я позивача або покращення стану здоров`я відповідача суду не надано, як і не надано доказів отримання позивачем та відповідачем будь-яких доходів.

В той же час позивачем до позовної заяви долучено копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що 04 грудня 2021 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.17-19/.

Крім того, до позовної заяви долучена копія відповіді Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, з якої вбачається, що за ОСОБА_2 , 1992 року народження, зареєстровано транспортний засіб AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 /а.с. 20/.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що право власності на вказаний транспортний засіб було зареєстровано за відповідачем 27 жовтня 2021 року /а.с.21/.

Тобто, з вищевказаного слідує, що у відповідача наявне рухоме та нерухоме майно, яке він придбав після встановлення йому аліментних зобов`язань, що може свідчити про покращення його майнового стану.

Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідач зазначив, що його сімейний стан змінився, а також змінився його матеріальний стан.

На підтвердження заперечень відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , з якого вбачається, що 11 липня 2020 року він уклав шлюб з ОСОБА_8 /а.с.45/.

Також відповідач у відзиві зазначив, що він має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підтвердження чого долучив до відзиву копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 /а.с.46/.

Крім того, відповідач просив врахувати, що його утриманні, крім дітей, перебуває його батько, який є пенсіонером. На підтвердження чого долучив копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 /а.с.48/.

Вказані обставини свідчать про зміну сімейного та матеріального стану відповідача і враховуються судом при вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів.

Доказів того, що житловий будинок та транспортний засіб були придбані відповідачем у борг суду не надано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3«Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи, що будь-яких доказів зміни матеріального чи сімейного стану позивачки, а також відомостей про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, матеріальних потреб дитини, їхнього стану здоров`я позивачкою суду не надано, а надання таких доказів є процесуальним обов`язком позивача, а також зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджено той факт, що матеріальне становище відповідача покращилось, проте відповідачем доведено той факт, що на його утриманні перебувають інші особи, окрім малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2018 року народження, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована як внутрішньо-переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Суддя Ю.В. Уварова