Справа № 710/79/24
Провадження № 2/710/157/24
УХВАЛА

24.01.2024 м. Шпола

Суддя Шполянського районного суду Черкаської області Щербак О.В, ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мазурик Зоряна Ярославівна, до ОСОБА_2 , про перерахунок аліментів в рамках виконавчого провадження,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить перерахувати аліменти в рамках виконавчого провадження № 50058262, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого Шполянським районним судом Черкаської області від 14.04.2014 у цивільній справі № 710/754/14 та залучити до участі третю особу , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору : Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ ( м.Киїів).

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У статті 195 СК України передбачено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів визначається процесуальним законом.

ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Положеннями статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2018 року у справі № 465/926/06, 05 серпня 2020 року у справі № 646/6206/18, 01.10.2020 р. у справі № 344/17895/19.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України або у позовному провадженні.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року в справі № 125/2525/18.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого судочинства, є суб`єктивний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому, питання правомірності визначення державним виконавцем розміру аліментів та скасування постанов державного виконавця підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконання судових рішень, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.08.2020 року у справі 464/6206/18.

Відповідно змісту позовної заяви, позивач вказує, що він сумлінно сплачував аліменти на утримання дітей, про що свідчать виписки по картковому рахунку, проте виплати не було належним чином зафіксовано та зараховано виконавчою службою. При цьому доводів щодо наявності спору між ним та відповідачем щодо розміру аліментів або заборгованості не наводить.

Таким чином, ураховуючи суть вимог позивача та їх обґрунтування, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 не належить розглядати в порядку позовного провадження, тому у відкритті провадження в справі необхідно відмовити.

При цьому, позивачу слід роз`яснити його право на звернення до суду, який видав виконавчий документ, на загальних підставах в порядку розділу VII (ст.ст. 447-453) ЦПК України, саме зі скаргою, якщо він вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено його права чи свободи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.19,186,260, 447 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мазурик Зоряна Ярославівна, до ОСОБА_2 , про перерахунок аліментів в рамках виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду можу бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Щербак