Справа № 452/3161/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" вересня 2024 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді Галина В.П.,
секретар судового засідання Задорожна В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
за участю позивачки ОСОБА_3 ,
представника позивачки ОСОБА_4 ,
представника відповідача ОСОБА_5 ,
У підтвердження позовних вимог посилається на те, що з 07.09.2013 року вона ОСОБА_1 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Самбору реєстраційної служби Самбірського міськрайонного управління юстиції від 07 вересня 2013 року серії НОМЕР_3 , за актовим записом № 232. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2023 року шлюб між ними розірвано.
За час перебування у шлюбі сторонами було набуто вищезгадане спільне майно.
Посилаючись на презумпцію спільності права власності подружжя та рівність часток майна дружини та чоловіка, враховуючи, що шлюб між ними розірвано, вважає за доцільне здійснити визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_4 ; нежитлову будівлю (аптеку) АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, на якій вона розташована площею 0,2428 га та визнати за ними право власності по 1/2 частки на вказане майно.
Щодо транспортних засобів ПАВАМ 112514С, причіп 2018 року випуску та HONDA SH 150, 2010 року випуску, оскільки, зазначеним вище рухомим майном фактично користується відповідач, то вважає за можливе залишити їх у власності відповідача, стягнувши з нього у її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини.
Щодо квартири АДРЕСА_3 , то будівництво даної квартири завершено, вона разом з дітьми у ній проживають, вони повністю розрахувалися за дане майно, однак, правовстановлюючі документи ще не виготовлені, оскільки будинок, у якому знаходиться їхня квартира - не зданий в експлуатацію.
У такому разі, вважає, що доцільним залишити дану квартиру у користуванні відповідача, стягнувши з нього грошову компенсацію половини дійсної ринкової її вартості.
Процедурні питання, пов`язані із рухом справи в суді та інші процесуальні дії.
Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 10.08.2023 року за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.08.2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову частково задоволено. Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, вказане в заяві заявником. Відмовлено в частині накладення арешту на рахунки, відкриті у банках та інших фінансових установах на ім`я ОСОБА_2 в силу не надання заявником доказів, які б підтверджували викладене.
03.11.2023 р. від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких він проти позову заперечує, просить в порядку ст. 43 ЦПК України позов ОСОБА_1 до нього задовольнити лише в частині стягнення компенсації частини вартості автомобільного причіпу ПАВАМ 112514С, в решті частині позову відмовити.
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
30.05.2024 від представника позивача адвоката Куцалаби Г.В. надійшли письмові пояснення заперечення, згідно яких просять суд не брати до уваги викладені відповідачем пояснення у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.
Стислий виклад позиції сторін.
Відповідач у письмових поясненнях зазначає, що він уклав шлюб з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від цього шлюбу у сторін народились двоє дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач постійно проживав та працював у Канаді, в Україну приїздив раз або двічі на рік і то на декілька днів. Натомість позивач постійно проживала в Україні, відмовлялася переїхати із відповідачем до Канади, а тому сім`я в них була тільки формально. Вони не мали спільних прав і обов`язків, не вели спільного господарства. 07.09.2013 р. шлюб з позивачем було укладено з тих причин, що у них мала народитись спільна дитина. На думку відповідача, у них ніколи не було сім`ї, вони не проживали разом, за винятком коротких зустрічей та примирення на невеликий термін, не вели спільного господарства, не мали спільних прав і обов`язків. Всі їхні відносини зводились до того що, вони як по одинці так і часом разом піклувалися про їхніх спільних дітей, які проживали з позивачем. На роботу в Канаду відповідач їздив задовго до виникнення у нього з позивачем стосунків, також продав належне йому на праві особистої власності майно, відповідно мав особисті кошти.
Що стосується квартири АДРЕСА_3 , то відповідач зазначає, раніше у 2016 році він мав намір придбати цю квартиру і навіть просив керівника ТзОВ «Самбірська ГРОД» надати можливість проживати в такій (дозвіл було надано), однак з часом потреба в цьому відпала. Дана квартира не є його власністю, а власністю ТзОВ «Самбірська ГРОД».
Автомобільний причіп ПАВАМ 112514С, 2018 року випуску, шасі № НОМЕР_1 придбаний не тільки за час шлюбу, а й в період коли сторони фактично відновили стосунки, намагалися збудувати сім`ю. Дане майно дійсно є спільною сумісною власністю.
Позивач зазначає, що спірне майно набуде придбане за його особисті кошти, зароблені ним за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, та/або виручені від продажу особистого майна.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки - адвокат Куцалаба Г.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В обґрунтування посилались на викладені в позові та в письмовому поясненні-запереченні обставини. Позов просили задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, представник відповідача -адвокат Дашинич І.Б. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини зазначені у письмових поясненнях. Підтримує позицію відповідача та просить про задоволення позову в частині стягнення компенсації частини вартості автомобільного причіпу ПАВАМ 112514С, а в решті позову відмовити.
Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 07.09.2013 року відомо, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 07.09.2013 року, прізвище дружини після одруження « ОСОБА_12 » (а.с.13).
Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 травня 2023 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.14-15).
Із наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження: серії НОМЕР_4 (актовий запис № 293), виданого 08.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Самбору Самбірського міськрайонного управління юстиції у Львівській області на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_5 (актовий запис № 246), виданого 29.08.2018 року Самбірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , убачається, що батьком цих дітей записаний ОСОБА_6 , а матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 16-17).
Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи, виданих виконавчим комітетом Самбірської міської ради відомо, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).
Із копії договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Швець Л.С. від 31 травня 2014 року, ОСОБА_2 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 20).
Згідно копії договору купівлі продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Швець Л.С. від 06 квітня 2017 року, ОСОБА_6 придбав у власність нежитлову будівлю (аптеку) АДРЕСА_2 (а.с. 25-26).
Із витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів відомо, що ОСОБА_2 належить причіп ПАВАМ, модель 112514С, 2018 року випуску, дата державної реєстрації 14.11.2018 року (а.с. 28).
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів убачається, що ОСОБА_2 належить скутер марки HONDA, модель SH 150, 2010 року випуску, дата державної реєстрації 24.01.2020 року (а.с. 29).
Відповідно до копії угоди № 46 від 12 квітня 2016 року, укладеної між ТзОВ «Самбірська ГРОД», в особі директора ОСОБА_7 та ОСОБА_2 відомо, що квартира АДРЕСА_3 по завершенню будівництва переходить у власність ОСОБА_2 (а.с. 31).
Із копії договору купівлі продажу двох земельних ділянок (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Дмитришин К.К. від 20 березня 2010 року, ОСОБА_2 , не перебуваючи у шлюбі, продав ОСОБА_13 дві земельні ділянки: вільну від будівель земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 2500 кв.м. у АДРЕСА_2 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 334 кв.м. продаж вчинено за 64 000 грн. (а.с. 74).
Згідно копії договору купівлі продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Швець Л.С. від 31 травня 2014 року, ОСОБА_2 продав житловий будинок АДРЕСА_2 ОСОБА_14 за обговорену грошову суму. Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Дмитришин К.К. приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу 22.01.2009 року. Продаж вчинено за 233 398 грн. (а.с. 25-26).
Як вбачається із копії заяви, наданої ОСОБА_1 приватному нотаріусу Самбірського районного нотаріального округу Швець Л.С., ОСОБА_1 цією заявою повідомляє, що їй відомо про намір її чоловіка ОСОБА_2 , придбати квартиру АДРЕСА_1 . Одночасно стверджує, що грошові кошти, що витрачаються на купівлю зазначеної квартири, належать її чоловіку особисто, тому придбана квартира належатиме йому на праві особистої приватної власності. Ст. 57 Сімейного кодексу України їй нотаріусом роз`яснено (а.с. 76).
Із копії договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Швець Л.С. від 02 квітня 2016 року відомо, що продавець ОСОБА_2 передав, а покупець ОСОБА_15 прийняла у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована в АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0500 га. Право власності продавця на земельну ділянку підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого ОСОБА_16 приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу 31.12.2010 року. Продаж вчинено за 30 955 грн. (а.с. 77).
Згідно копії договору купівлі продажу нежитлового приміщення (магазину), посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Швець Л.С. від 27 лютого 2016 року відомо, що продавець ОСОБА_2 передає належне йому на праві власності нежиле приміщення (магазин) по АДРЕСА_5 , загальною площею 31,9 кв.м. у власність покупцеві ОСОБА_17 , який приймає вказане приміщення і сплачує за це обговорену даним договором грошову суму. Зазначене нежиле приміщення (магазин) належить продавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане Виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області 22.12.2006 року на підставі рішення виконкому від 10.10.2006 року № 496. Продаж вчинено за 261 000 грн. (а.с. 78).
Як вбачається із повідомлення ТзОВ «Самбірська ГРОД» від 27.10.2023 року, у відповідь на адвокатський запит, вказане товариство повідомляє, що між ТзОВ «Самбірська ГРОД» та ОСОБА_2 12.04.2016 року укладено угоду № 46. Відповідно до даної угоди Самбірська ГРОД проводить будівництво житлового будинку з житловими і нежитловими приміщеннями, а тому числі квартири АДРЕСА_3 , яка згідно даної угоди має бути придбана ОСОБА_2 . Угода №46 укладена між ТзОВ «Самбірська ГРОД» та ОСОБА_2 12.04.2016 року є поки що діючою. За час дії угоди № 46, укладеної між ТзОВ «Самбірська ГРОД» та ОСОБА_2 , останнім умови даної угоди не виконувалися. ОСОБА_2 не внесено на рахунок «Самбірської ГРОД» жодні кошти, що становлять вартість цієї квартири. Квартира АДРЕСА_3 , була і є власністю ТзОВ «Самбірська ГРОД». Багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_6 , що зведений «Самбірською ГРОД», в експлуатацію не введений (а.с. 79).
Із копії договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Копистянським Ю.Р. від 03 грудня 2005 року відомо, що ОСОБА_18 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру за номером АДРЕСА_7 (а.с. 91).
Згідно копії паспорта для виїзду за кордон, виданого ОСОБА_6 відомо, що він прийнятий на облік в Генеральному консульстві України в Торонто 12.06.2013 року, постійне проживання Канада (а.с. 80).
Із долученої до справи копії паспорта відомо, що ОСОБА_2 є громадянином України (а.с. 84).
Із довідки про реєстрацію місця проживання особи відомо, що за відомостями Виконавчого комітету Самбірської міської ради місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Чуква Самбірського райойну Львівської області, зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 84).
Згідно витягу, наданого центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.02 2024 року відомо про дані щодо перетинання державного кордону ОСОБА_2 в період з 08.11.2017 року по 04.05.2023 року (а.с. 114-115).
Встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши правові позиції сторін, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та здійснюючи розгляд справи виключно в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, зазначає, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІV.
Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст.12, ч. 1 та ч. 2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).
Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.
Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.
У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Однак, ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до вимог ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із вимогами ст. 81 ЦПК України. кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_19 із 07.09.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають двоє дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане підтверджують долучені до справи свідоцтва. На роботу в Канаду відповідач їздив ще до одруження із позивачкою, що підтверджують дані паспорта відповідача для виїзду за кордон.
31.05.2014 р. позивачем набуто житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 за 283985,00грн. Підставою набуття у власність даної квартири є договір купівлі - продажу від 31.05.2014 р. У п.6 даного договору прописано таке: «… Покупець, тобто ОСОБА_2 , свідчить, що на момент укладення цього договору, він перебуває в зареєстрованому шлюбі та існує заява другого з подружжя, а саме ОСОБА_1 , підпис якої засвідчений приватним нотаріусом Швець Л.С. від 31.05.2014 р. про те, що грошові кошти, що витрачаються на купівлю зазначеної квартири, належать її чоловіку особисто, тому придбана квартира належатиме йому на праві особистої власності». Долучена до справи та вказана вище заява засвідчує викладене у наведеному договорі, а тому таку квартиру не можна вважати спільною сумісною власністю і така не підлягає поділу.
Окрім того, відповідач зазначає, що у листопаді 2013р., в тому числі через припинення шлюбних відносин, він виїхав до Канади, де і проживав, оскільки з 12.06.2013 року стояв на консульському обліку, як особа що має постійне місце проживання та праці. Факт перебування відповідача а консульському обліку підтверджують записи в паспорті громадянина України для виїзду за кордон.
З приводу квартири АДРЕСА_3 , тут слід зазначити, що як відомо із повідомлення ТзОВ «Самбірська ГРОД», у відповідь на адвокатський запит, ТзОВ «Самбірська ГРОД» зазначає, що із ОСОБА_2 12.04.2016 р. дійсно укладено договір №46, відповідно до якого ТзОВ «Самбірська ГРОД» проводить будівництво багатоквартирного будинку АДРЕСА_6 , в подальшому квартира АДРЕСА_9 в якому може бути придбана ОСОБА_2 . Також повідомлено, що дана квартира є власністю забудовника, а багатоквартирний будинок не введений в експлуатацію. ОСОБА_2 не внесено на рахунок забудовника жодних коштів. За наведених обставин, позов ОСОБА_1 в цій частині, тобто в частині стягнення компенсації частини вартості такої квартири в розмірі - 1124950,00грн. не підлягає до задоволення.
Що стосується автомобільного причіпу ПАВАМ 112514С, 2018 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , суд аналізуючи обставини справи та надані сторонами докази доходить висновку, що дане майно є спільною сумісною власністю. Відтак вимога позивача в цій частині підлягає до задоволення.
Із приводу вимоги про транспортний засіб HONDA SH150, 2010 року випуску, шасі: НОМЕР_2 , відповідач зазначає, що придбаний цей транспортний засіб за його особисті кошти 24.01.2020 р., тобто в час коли сторони проживали окремо, не вели спільне господарство, не мали спільних прав і обов`язків, не підтримували шлюбних відносин.
Як вбачається із рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.05.2023 р., згідно якого шлюб між сторонами розірвано, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 перебували у зареєстрованому шлюбі із 07.09.2013 р. і шлюб носив лише формальний характер, а фактично будь - які подружні відносини було припинено ще в 2013 р. ОСОБА_2 , в тому числі через припинення шлюбних відносин, з 2013р. по 2017р. перебував в Канаді, де перебував на консульському обліку. Відповідач - ОСОБА_20 та позивач ОСОБА_21 відновили стосунки тільки в 2017 році (тобто після повернення ОСОБА_2 в Україну та придбання спірного нерухомого майна), які тривали до 2019 р.
Зазначені обставини не заперечувалися ОСОБА_1 в ході розгляду справи про розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, дана вимога задоволенню не підлягає.
Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Частиною 1,6 ст.57 СК України, визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка може бути в тому числі майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та/або придбане за особисті кошти.
Відповідно до статті 69 Сімейного кодексу України, поділу підлягає лише майно, яке належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності.
Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 25.11.2015 року по справі №6-2333цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Аналогічна правова позиція також викладена й в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі №6-79цс13.
Згідно висновку, зробленого Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, підтверджений у Постанові Верховного суду від 18.06.2018 року у справі №711/5108/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), «Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті».
Беручи до уваги викладене в сукупності суд доходить висновку, що заявлений позивачкою позов підлягає до часткового задоволення лише в частині стягнення компенсації частини вартості автомобільного причіпу ПАВАМ 112514С. В іншій частині позову слід відмовити, оскільки вищевикладені докази, долучені стороною відповідача, дають підстави стверджувати, що інше майно, про поділ якого просить позивачка, набувалось ОСОБА_2 виключно за особисті кошти, відтак не є спільною сумісною власністю. Що стосується квартири АДРЕСА_3 , то така, згідно повідомлення ТзОВ «Самбірська ГРОД» була і є власністю вказаного товариства. ОСОБА_2 не внесено коштів, що становлять вартість квартири, а наведений будинок не введений у експлуатацію.
Щодо витрат на правничу допомогу, слід зазначити таке.
Згідно з положеннямист.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то здійснені позивачем витрати на правову допомогу у сумі 19 500,00 грн. підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 5 000,00 грн.
Питання розподілу судових витрат в частині сплати судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, яким, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку, що судовий збір, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Що стосується питання стягнення інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: виготовлення технічного паспорту на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_3 в сумі 1 147,70 грн., то у відповідності до вимог ч. 1 ст. 140 ЦПК України, особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Сторона позивача подала наведений документ не за вимогою суду.
Заявлена стороною позивача вимога про стягнення витрат на проведення оцінки майна в сумі 2000,00 грн. задоволенню не підлягає в силу того, що в частині проведеної оцінки позов в задоволенні позову відмовлено з наведених вище підстав.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 транспортний засіб ПАВАМ 112514С, причіп, 2018 року випуску, шасі № НОМЕР_7 , дата реєстрації 14.11.2018 р. та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб в сумі 3 600 (три тисячі шістсот) грн.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, в розмірі сплаченого судового збору, що становить 17 (сімнадцять) грн. 20 коп.; витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.
У решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання зареєстроване за адресою АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повне судове рішення буде складено 07.10.2024 року.

Суддя