ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/2518/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 травня 2024 року в складі судді Цвірюка Д.В. у справі № 638/19918/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем з 02 липня 2005 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 26 квітня 2010 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1,4 частини усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

Наразі їх син ОСОБА_3 є повнолітньою особою, 21 серпня 2023 року його зараховано на перший курс Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, де навчається на денній формі навчання на контрактній основі. Календарний термін навчання становить з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року. Вартість навчання складає 14 000,00 грн на рік, при цьому вартість одного семестру складає 7000,00 грн.

Вказала, що син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв`язку з чим вона не в змозі самостійно утримувати сина, оскільки її заробітна плата складає в середньому 11 554,00 грн на місяць, інших доходів вона не має. Син має захворювання, через яке виникають постійні додаткові витрати. Відповідач є працездатним, отримує заробітну плату, а отже має можливість надавати грошову допомогу на утримання сина.

Просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для людини відповідного віку, з моменту досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18 років до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання.

24 січня 2024 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому він просив задовольнити її позовні вимоги частково та стягнути з нього аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що продовжує навчання, в розмірі 1/8 з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду з позовом (13 грудня 2023 року) до закінчення терміну його навчання, тобто до 30 червня 2027 року. Відзив мотивовано тим, що до досягнення сином повноліття він кожного місяця сплачував аліменти на його утримання у визначеному судом розмірі, та пропонував у подальшому добровільно сплачувати 3000,00 грн на місяць. Розмір аліментів, які позивачка просить з нього стягнути на утримання сина у зв`язку із продовженням ним навчання, є необґрунтованим та завищеним. З 2015 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого має малолітню дочку, яка у зв`язку із вродженою хворобою потребує додаткових витрат на лікування та спеціальне взуття. Крім того, він працює помічником голови Московського районного суду м. Харкова, крім заробітної плати, яка є незначною, інших доходів не має. Через початок збройної агресії російської федерації він разом з родиною був змушений виїхати з міста Харкова до міста Полтава, де мешкали разом до відновлення роботи Московського районного суду м. Харкова. Наразі його дочка разом з тещою продовжують проживати у м. Полтава через постійні обстріли міста Харкова, що також потребує додаткових витрат. Він щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем свого проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу. Будь-якого нерухомого майна, цінностей та банківських вкладів у власності не має. Має лише автомобіль, придбаний у другому шлюбі. Позивачкою не надано доказів на підтвердження розміру витрат на навчання. Також його мати перераховувала позивачці кошти для сина. Син має можливість підробляти. Крім того, вказав, що аліменти мають стягуватись з дня звернення з позовом до суду, а не з дня досягнення сином повноліття, і до закінчення навчання.

20 березня 2024 року від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, мотивована тим, що навчання сина сторін на денній формі позбавляє його можливості додаткового заробітку. Також акцентував увагу на тому, що син сторін має захворювання. Доводи відповідача є необґрунтованими та маніпулятивними. Позивачкою надано докази вартості навчання. Розмір заробітної плати сторін є суттєво різним. Згідно наданих відповідачем довідок про нараховані доходи, його заробітна плата є значно вищою, аніж заробітна плата позивачки, що свідчить про можливість сплачувати аліменти у визначеному в позові розмірі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на період навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13 грудня 2023 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років; в іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду мотивовано тим, що повнолітній ОСОБА_3 здобуває вищу освіту, навчається на денній формі на контрактній основі, та з урахуванням доходів, стану здоров`я відповідача, перебування на його утриманні неповнолітньої дочки, розумним та справедливим є стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу).

Не погоджуючись з рішенням суду 20 травня 2024 року через систему «Електронний суд» представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на період навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, а також суму судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 12 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд належним чином не обґрунтував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), не провів належну оцінку матеріального стану відповідача, а також інтересів дитини. При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції взято до уваги наявність у відповідача на утриманні малолітньої дитини від другого шлюбу і визначено аліменти саме у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), не враховуючи, що до досягнення дитиною повноліття вона отримувала аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу). Діти від попереднього шлюбу не повинні бути звужені у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Посилалась на постанови Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Відповідач не наводив доводів, що він не має можливості утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, а лише вказував, що його дохід є незначним, та у нього є інші витрати. Вона виховує сина та утримує родину самостійно, в іншому шлюбі не перебуває. Отже, її дохід є єдиним джерелом доходів в їх сім`ї. Відповідач, в свою чергу, свою дитину від другого шлюбу утримує разом зі своєю дружиною. До того ж, відповідач має сторонню додаткову допомогу та додаткові джерела доходу, окрім заробітної плати.

27 червня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Відзив мотивовано тим, що він не має інших доходів, окрім заробітної плати. Син навчається дистанційно, має можливість шукати підробіток у вільний від навчання час. Позивачка не несе інших витрат на навчання, окрім оплати контракту. Аліменти у розмірі 1/6 частини його доходів за рік покривають вартість контракту більш ніж втричі. Вимоги позивачки щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки доходів є надмірно великими, не враховують його майновий стан, наявність дитини та особисті потреби. Розмір витрат на правничу допомогу також завищений та необґрунтований.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 травня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 02 липня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2010 року розірвано (том 1 а.с. 8).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с. 7).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2012 року з ОСОБА_2 стягувались аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) з 25 вересня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с. 24-25).

ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за однією адресою із ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29 листопада 2023 року та не заперечується сторонами (том 1 а.с. 6, 26).

ОСОБА_3 є студентом Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, навчається на денній формі за кошти фізичних осіб, про що свідчить довідка, видана Харківським національним університетом імені В.Н. Каразіна № 93/1701 від 20 вересня 2023 року, наказ Університету про зарахування студентів від 21 серпня 2023 року № 0110-5/1796. Календарний термін навчання з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року (том 1 а.с. 11-15).

Як вбачається з договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №1701/23-034с від 21 серпня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 для здобувача вищої освіти ОСОБА_3 та Харківським національним університетом імені В.Н. Каразіна, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 60 000,00 грн, вартість одного курсу - 15 000,00 грн (том 2 а.с. 65-66).

Згідно наявних в матеріалах копій платіжних доручень за 2023 та 2024 роки, ОСОБА_1 сплачено за навчання ОСОБА_3 грошові кошти у загальній сумі 15 000,00 грн (том 1 а.с. 10, том 2 а.с. 67-68).

З довідки про доходи ОСОБА_2 , наданої ТУ ДСА України в Харківській області № 04-47/60 від 22 січня 2024 року вбачається, що він працює на посаді помічника голови Московського районного суду м. Харкова, загальна сума його доходу за період з січня 2023 року по грудень 2023 року, без урахування аліментів, ПДФО та військового збору склала 310 912,75 грн. Також на підтвердження цього відповідачем надані копії розрахункових листів (том 1 а.с. 104-115, 176).

З довідки про доходи ОСОБА_1 , виданої Господарським судом Харківської області 12 квітня 2024 року № 60, вбачається, що вона працює на посаді секретаря судового засідання, загальна сума коштів, пов`язаних з оплатою праці, що підлягала зарахуванню на її картковий рахунок за період з січня 2023 року по грудень 2023 року, склала 251 094,81 грн (том 2 а.с. 69).

З наданої позивачкою медичної документації вбачається, що ОСОБА_3 має захворювання/патологічний стан за кодом F 40, G 90.9 (том 1 а.с. 29-30).

ОСОБА_2 вдруге одружений та має дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка разом з бабою зареєстрована як внутрішньо переміщена особа у м. Полтава. З наданої медичної документації вбачається, що ОСОБА_5 має діагноз: вивих лівого стегна (том 1, а.с. 93-100).

ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Audi А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 01 березня 2019 року (том 1 а.с. 116-117).

Також відповідачем надані копії квитанцій про перекази ОСОБА_6 коштів на картку ОСОБА_1 без деталізації призначення таких коштів (том 1 а.с. 145-167).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717 св 18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18.

Як вбачається з матеріалів справи, син сторін ОСОБА_3 досяг повноліття, є студентом Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, навчається за кошти фізичних осіб на денній формі, у зв`язку з чим самостійного заробітку не має.

Встановивши, що син сторін продовжує навчатися у вищому навчальному закладі та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а його батько ОСОБА_3 офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату та має можливість надавати сину відповідну допомогу, при цьому, утримує ще малолітню дочку від другого шлюбу, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно, є законним та обґрунтованим.

Доказів на підтвердження того, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для утримання сина, а саме оплати половини вартості навчання сина та його щомісячних витрат на навчання, яке здійснюється у режимі онлайн, що не потребує витрат на оплату гуртожитку, оренду житла, проїзд тощо, та наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти в розмірі саме 1/3 частини доходів, ОСОБА_1 до суду не надано.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що до досягнення сином повноліття вона отримувала аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, та діти від попереднього шлюбу не повинні бути звужені у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, а батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, не можуть бути взяті до уваги, оскільки предметом спору є стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, а не зміна розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Розмір аліментів, який позивачка отримувала на утримання сина, поки він не досяг повноліття, не впливає на визначення розміру аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання.

Так само не можуть бути взяті до уваги й посилання позивачки на постанови Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), оскільки предметом спору у вказаних справах є зменшення розміру аліментів на дитину, тобто вони ухвалені у інших правовідносинах і не є релевантними у даній справі.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів, є помилковим, адже при стягненні аліментів на утримання повнолітнього сина судом враховується наявність у батьків можливості надавати таку допомогу та матеріальний стан сторін.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона виховує сина та утримує сім`ю самостійно, в іншому шлюбі не перебуває, а відповідач свою дитину від другого шлюбу утримує разом зі своєю дружиною та має сторонню додаткову допомогу і додаткові джерела доходу, судова колегія відхиляє, оскільки сам факт перебування відповідача у другому шлюбі не впливає на визначення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, а наявність у нього доходів окрім заробітної плати матеріалами справи не підтверджується.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції на підставі аналізу встановлених обставин справи та наданих доказів дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 зобов`язаний та спроможний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу щомісячно, обґрунтовано вважаючи цей розмір достатнім та таким, що відповідає потребам повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору, а також стягнення з ОСОБА_2 на її користь витрат на правничу допомогу за апеляційний перегляд справи у суду апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова