Справа № 129/1551/24
Провадження по справі № 2/129/763/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" жовтня 2024 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Капуша І.С.,

з участю секретаря судових засідань Іванченко О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Гетьмана А.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

його представника адвоката Луценка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

03.05.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в якому позивач просив:

- стягнути із ОСОБА_2 , матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 24.04.2022 року, на користь ОСОБА_1 , в сумі 18000 грн.;

- стягнути із ОСОБА_2 , моральну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 24.04.2022 року, на користь ОСОБА_1 , користь в сумі 5000 грн.

- стягнути із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн.

- стягнути із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 24.04.2022 р. о 10 год. 50 хв. в м. Гайсині по вул. В. Чорновола, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 при виїзді з парковки, не надав переваги в русі, в результаті чого допустив зіткнення із задньою частиною належного ОСОБА_1 , автомобіля марки «ВАЗ 21112» д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням, який рухався по головній дорозі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби було технічно та механічно пошкоджено, чим порушив вимоги пункту 10.2 Правил дорожнього руху, скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, даний факт підтверджено постановою Гайсинського районного суду Вінницької області по справі № 129/930/22 від 24.05.2022 р., відповідно до якої ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн.

Згідно Акту виконаних робіт від 30.01.2024 року виконавцем ФОП ОСОБА_3 були проведені роботи (наданні послуги) з ремонту автомобіля «ВАЗ 21112» д.н.з. НОМЕР_2 на загальну суму 18000 грн., яка була повністю сплачена ОСОБА_1 відповідно до квитанцій № від 26.01.2024 р., № від 27.01.2024 р., № від 30.01.2024 р.

Понесені ним матеріальні витрати становлять: 18000 грн., ОСОБА_2 матеріальну шкоду не відшкодував, в телефонному режимі повідомив, що відмовляється сплачувати нанесену позивачем матеріальну шкоду, не дивлячись на неодноразові звернення до нього та прохання урегулювати це питання мирно.

Крім того, у зв`язку з постійними стресами у ОСОБА_1 значно погіршилося здоров`я, та розвинулась катаракта вікова правого ока; артифакія лівого ока; складний короткозорий астигматизм правого ока; вторинна глаукома, рецидив оперованого відшарування сітківки, авітрія, силіконова ендотаманада лівого ока, в результаті чого було проведено дороговартісну операцію.

Зазначив, що розмір заподіяної йому моральної шкоди відповідач має компенсувати за емоційні страждання, які довелося перенести йому і його родині. Розмір його душевних страждань і страждань його родини оцінює в розмірі 5000 грн., що враховує в себе усі страждання, які довелося йому перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою.

08.05.2024р. ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовочго судового розгляду.

23.07.2024р. від представника відповідача ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що вимоги позову ОСОБА_2 не визнає у повному обсязі, у задовленні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити, оскільки вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а викладені у ньому обставини такими, що не відповідають дійсності та не знаходять свого підтвердження наданими доказами.

Зазначив, що відповідач не заперечує щодо факту ДТП за участі сторін 24.04.2022 року в м.Гайсині, однак при цьому зазначив, що позивач не повідомляє суду про те, що відповідальність відповідача перед третіми особами - цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахована в той період згідно полісу №АР/1376933 від 13.05.2021 року. Крім того, відповідач, як свідомий та відповідальний громадянин особисто повідомив свого страховика згідно полісу - ПрАТ «УСК «КНЯЖА» (код ЄДРПОУ - 24176269) про страховий випадок, та надав відповідні пояснення. Згідно полісу страхування №АР/1376933 від 13.05.2021 року страхова сума відшкодування за шкоду заподіяну майну становить - 160 000,00 грн., тобто набагато більше, майже в 9 разів перевищує ту суму, яку хоче стягнути позивач з відповідача. Чому позивач не звернувся до страхової компанії для відшкодування шкоди, відповідачу не відомо.

Відповідно до положень ст.1194 ЦК України, на особу яка застрахувала свою цивільну відповідальність, може бути покладене відшкодування шкоди лише у разі недостатності страхового відшкодування за договором страхування відповідальності і суд повинен у таких спорах з`ясовувати всі факти та обставини у зв`язку із страховим відшкодуванням. Відповідно до Висновків про правильне застосування норм права, викладених у постанові Верховного суду по справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 року зазначено: У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавання шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавання шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавання шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавання шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Вважає, що розмір матеріальної шкоди, який заявляє Позивач у позовній заяві не перевищує ліміту відповідальності страховика який зазначений у полісі обов`язкового страхування, тому саме страховик повинен бути належним відповідачем за цим позовом, а відповідач може нести відповідальність лише в разі недостатності виплати страхового відшкодування для покриття збитків, що перебільшує ліміт відповідальності страховика. Зазначення Позивача про те що, нібито потерпілий має право вирішувати хто буде нести цивільну відповідальність хибні та не відповідають ні вимогам закону, ні усталеній судовий практиці, ні правовій позиції Верховного суду України з цього питання.

Щодо моральної шкоди визначеної позивачем вважає завищеними та необґрунтованими, оскільки ДТП було незначним і шкоди заподіяної життю та здоров`ю позивача зафіксовано не було. Крім того, з самого початку з боку відповідача пропонувалось відшкодувати розмір франшизи та фактичну шкоду, однак позивач відмовився. Нормативно не встановлено мінімальний і максимальний розміри відшкодування моральної шкоди та методику його визначення. В той же час, при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості.

Крім того, згідно постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 641/5333/16-ц (моральна шкода спричинена ушкодженням здоров`я з винуватця ДТП стягується із відрахуванням розміру моральної шкоди, яку зобов`язаний виплатити страховик).

Зазначив, що вибір способу захисту своїх прав та коло відповідачів є неналежними, докази на підтвердження своїх вимог також неналежними та недостатніми, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідач висловлює своє заперечення щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, а саме: у поданому до суду відзиві відповідач заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки вважає заявлені позивачем витрати неспівмірними зі складністю справи.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»), Згідно із вимогами ч.5 ст.137 ЦПК України у разі дотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

19.08.2024р. на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що 24.04.2022 р. о 10 год. 50 хв. в м. Гайсині по вул. В. Чорновола, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 при виїзді з парковки, не надав переваги в русі, в результаті чого допустив зіткнення із задньою частиною належного йому автомобіля марки «ВАЗ 21112» д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням, який рухався по головній дорозі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби було технічно та механічно пошкоджено, чим порушив вимоги пункту 10.2 Правил дорожнього руху, скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, даний факт підтверджено Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області по справі № 129/930/22 від 24.05.2022 р., відповідно до якої ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн., а також не заперечується самим відповідачем у своєму відзиві, тобто відповідач визнає факт, що спричинив своїми діями йому матеріальну шкоди.

Зазначив, що відповідач у своєму відзиві стверджує, що позивач чомусь не повідомляє суду про те, що відповідальність відповідача перед третіми особами (ОСЦПВ) - цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була застрахована в той період згідно полісу №АР/1376933 від 13.05.2021 року, крім того, відповідач, як свідомий та відповідальний громадянин особисто повідомив свого страховика згідно полісу ПрАТ «УСК «КНЯЖА» () про страховий випадок, та надав відповідні пояснення; Згідно полісу страхування №АР/1376933 від 13.05.2021 року страхова сума відшкодування за шкоду заподіяну майну становить - 160 000,00 грн., тобто набагато більше, майже в 9 разів перевищує ту суму, яку хоче стягнути позивач з відповідача, чому позивач не звернувся до страхової компанії для відшкодування шкоди, відповідачу не відомо.

Вказав, що даним твердженням відповідач вводить суд в оману, оскільки позивач не звернувся до страхової компанії для відшкодування шкоди, оскільки відповідач не надав йому такої можливості, оскільки на його прохання надати йому копію полісу та інформацію про себе (відповідача), а саме прізвище, ім`я та по-батькові, адресу проживання та номер телефону, ОСОБА_2 було відмовлено на місці ДТП, під час намагання сфотографувати дану інформацію в присутності працівників патрульної поліції відповідач категорично це забороняв, спроби мирного врегулювання питання щодо відшкодування шкоди заперечувалось відповідачем, тому працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за фактом дорожньо транспортної пригоди, дії відповідача змусили його вважати, що його страховий поліс або відсутній або прострочений. Ще до приїзду патрульної поліції відповідач намагався приховати свою винуватість у вчиненні ДТП, однак цього зробити не встиг. В подальшому всю інформацію про розгляд справи стосовно вчинення ОСОБА_2 ДТП він дізнався від працівників патрульної поліції, контактну інформацію про відповідача, а саме прізвище, ім`я та по-батькові, адресу проживання та номер телефону він дізнався з матеріалів про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, зателефонувавши за номером телефону йому повідомили, що він не належить ОСОБА_2 , можливості особисто його розшукувати у нього не було, відповідач свідомо не бажав зустрічі із ОСОБА_1 , а тому він не зміг звернутися до страхової компанії із заявою-повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Після того як у позивача з`явилася можливість відремонтувати автомобіль, він його відремонтував та надіслав на адресу відповідача лист вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, однак відповідач відмовився отримувати лист, проігнорувавши вирішення питання відшкодування шкоди мирним шляхом, тому він змушений звернутися до суду із даним позовом.

Зазначив, що звернення позивача до страхової компанії, це право позивача, а не обов`язок.

Відповідно до п. 13 постанови № 4 від 01.03.2013 р. Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» «Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).».

Відповідно до Постанови Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15:

«..право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.».

Звернув увагу, що про наявність страхового полісу у відповідача, він дізнався тільки на першому судовому засіданні, тому без вагань та на прохання відповідача звернувся в страхову компанію у той же день, однак 15.08.2024 р. на його електронно адресу надійшов лист від ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про прийняття рішення № 81-1 від 15.08.2024 р., згідно якого йому було відмовлено в отриманні відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку зі спливом строку подання заяви про виплату страхового відшкодування, а тому вважає, що відповідач несе повну відповідальність за пропущення ним даного строку, оскільки не надав інформації стосовно полісу раніше.

Щодо моральної шкоди, вважає, що сума яка ним визначена (5000 грн.) є більш ніж обґрунтована з огляду на всі страждання, нерви, відвідування лікарів і проблеми зі здоров`ям, що виникли внаслідок ДТП.

Зауважив, що відповідач жодного разу не намагався вирішити питання мирним шляхом, хоча мав таку можливість, не надав суду жодного доказу, який би це спростував, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути судові витрати.

18.09.2024р. від представника відподвідача адвоката Луценка О.І. надійшли заперечення, в яких він зазначив, що твердження позивача у відповіді на відзив про те, що відповідач добровільно визнає той факт, що своїми діями наніс ОСОБА_1 матеріальної шкоди не відповідає дійсності, оскільки відповідач вказував у відзиві, що не заперечує щодо факту ДТП за участі сторін 24.04.2022 року а не визнання ним нанесення матеріальної шкоди. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтверджуючих нанесення матеріальної шкоди, її фіксування, оцінку, тощо, як того вимагає діюче законодавство України та ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 22. Відшкодування шкоди, заподіяної третій особі - 22.1. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. Тому, для того щоб отримати відшкодування потрібно звернутись до страхової компанії із заявою у триденний термін після ДТП. Згідно ст. 33.1 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов?язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов?язок, він має підтвердити це документально. Закон також визначає, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов?язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). (ст. 33.3)

В порушення вказаних норм закону позивач не звертався до страхової компанії відповідача у встановлені строки, оцінку пошкодженого майна не робив, тому в матеріалах справі відсутні належні докази нанесення шкоди майну Позивача.

Також, наданий суду до відповіді на відзив позивачем лист про прийняте рішення страхової компанії ПрАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» від 15.08.2024р., додатково підтверджує той факт, що позивач в порушені передбачені Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки звернення і подання відповідних заяв, то і відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Вказав, що твердження позивача у відповіді на відзив про те що відповідач «вводить суд в оману...», «позивач не звернувся до страхової компанії для відшкодування шкоди, тому що відповідач не надав йому такої можливості...» тощо... є лише спробою перекласти свою відповідальність на відповідача є не доведеним і необґрунтованим припущенням і повністю спростовується наданим до суду відповідачем у відзиві фактом звернення до страхової компанії.

Щодо зазначення позивача у відповіді на відзив про права та обов?язки звернення позивача до страхової компанії та посилання на не актуальну судову практику Верховного суду, яка на сьогоднішній день змінилась, а саме: У випадку пропуску строку подачі заяви страховій компанії про виплату страхового відшкодування, що стало підставою для відмови у виплаті, то потерпілий не отримує права стягнення всієї суми збитку з винуватця.

01.10.2024р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області закрито підготовчке судове засідання, справи призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В ході судового розгляду представник позивача адвокат Гетьман А.В. та позивач ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, посилаючись на обов`язок відповідача відшкодувати збиток, завданий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з його вини.

Відповідач та його представник адвокат Луценко О.І. в судовому засіданні у задоволенні вимог позову просили відмовити у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 23.07.2024р. та запереченнях від 18.09.2024р.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.04.2022 р. о 10 год. 50 хв. в м. Гайсині по вул. В. Чорновола, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 при виїзді з парковки, не надав переваги в русі, в результаті чого допустив зіткнення із задньою частиною належного ОСОБА_1 , автомобіля марки «ВАЗ 21112» д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням, який рухався по головній дорозі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби було технічно та механічно пошкоджено, чим порушив вимоги пункту 10.2 Правил дорожнього руху, скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, даний факт підтверджено постановою Гайсинського районного суду Вінницької області по справі № 129/930/22 від 24.05.2022 р., відповідно до якої ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн.

В силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язкова для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.

Згідно Акту виконаних робіт від 30.01.2024 року виконавцем ФОП ОСОБА_3 були проведені роботи (наданні послуги) з ремонту автомобіля «ВАЗ 21112» д.н.з. НОМЕР_2 на загальну суму 18000 (вісімнадцять тисяч) грн., яка була повністю сплачена ОСОБА_1 , та підтверджується квитанціями № від 26.01.2024 р., № від 27.01.2024 р., № від 30.01.2024 р.

Понесені ним матеріальні витрати становлять: 18000 грн., станом на сьогодні ОСОБА_2 йому матеріальну шкоду не відшкодував.

Крім того, у зв`язку з постійними стресами в нього значно погіршилося здоров`я.

Зазначив, що розмір заподіяної йому моральної шкоди відповідач має компенсувати за емоційні страждання, які довелося перенести йому і його родині. Розмір його душевних страждань і страждань його родини він оцінює в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн., які повинні компенсувати йому: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою.

Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося йому перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою

Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають у повному обсязі, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду позивач зазначає, що йому була завдана моральна шкода, оскільки в результаті дорожньо-транспортної у нього були душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із знищенням чи пошкодженням його майна, у зв`язку з постійними стресами в нього значно погіршилося здоров`я, та розвинулась катаракта вікова правого ока; артифакія лівого ока; складний короткозорий астигматизм правого ока; вторинна глаукома, рецидив оперованого відшарування сітківки, авітрія, силіконова ендотаманада лівого ока, в результаті чого було проведено дороговартісну операцію, а тому розмір його душевних страждань оцінив в 5000 грн., які повинні компенсувати йому: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

В даному випадку, судом невстановлено факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок пошкодження його майна, а саме транспортного засобу, що належав йому на праві власності, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до зміни способу життя та необхідності прикладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права протягом тривалого часу.

На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди.

Оцінивши надані суду докази в їх сукупності суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо твердження представника відповідача щодо перекладання відповідальності із страховика на відповідача щодо здійснення відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку із відмовою страхової компанії щодо здійснення виплати такого відшкодування через пропуск терміну звернення до страхової компанії із заявою про страховий випадок та отримання відшкодування, слід зазначити, що в даному випадку позивачем був був пропущений термін звернення до страховика із заявою про страховий випадок, оскільки відповідач не надав позивачу відомості про себе, які б дали йому змогу звернутися до страхової компанії із відповідною заявою для отримання відшкодування внаслідок дорожнього-трансопртної пригоди, тобто незвернення позивача до страховика обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування.

Висновки суду підтверджуються такими доказами: копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.8); копією постанови Гайсинського районного суду Вінницької області по справі №129/930/22 від 24.05.2022 р. (а.с.9); актом виконаних робіт від 30.01.2024 р. (а.с.10); копіями чеків про оплату послуг № від 26.01.2024 р., № від 27.01.2024 р., № від 30.01.2024 р. (а.с.11); листом-вимогою від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (а.с.12); конвертом з довідкою про причини повернення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.13-14); фотокартками автомобіля «ВАЗ 21112» д.н.з. НОМЕР_2 , на яких зафіксовано пошкодження вищевказаного автомобіля на місці вчинення ДТП (а.с.15-16); копією огляду офтальмолога від 22.09.2023 року (а.с.17); копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 21542 від 14.11.2023 р. (а.с.18); копією огляду офтальмолога від 28.12.2023 року (а.с.19); копією видаткової накладної Под- від 14.11.2023 р. (а.с.20); копіями квитанцій про оплату хірургії катаракти (а.с.21-22).

Щодо заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надані суду відповідні документи, а саме: додатковий договір № 1 до договору про надання правової допомоги від 02.05.2024р.,акт виконаних робіт (наданих послуг) від 02.05.2024р., квитанцію №1 від 02.05.2024р. про сплату ОСОБА_1 коштів адвокату Гетьману А.В. в сумі 7000 грн.

Відповідно до ч. 8. ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, характер та складність виконаної адвокатом роботи, з урахуванням конкретних обставин справи, керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає необхідним задовольнити розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи та стягнути з відповідачки на користь позивача понесені витрати на правову допомогу відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 6500,00 грн. та витрат пов`язаних із сплатою судового збору в сумі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 24.04.2022 року, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ), в розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ), витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 6500 (шість тисяч п`ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ), витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15.10.2024р.

Суддя: