Справа № 646/5239/24
№ провадження 2/646/2260/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.10.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Шиховцової А.О.,

при секретарі судового засідання Святолуцькій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2024 до Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в якій вона з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які призначені рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.10.2015, та стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 600 грн щомісячно на утримання сина та доньки та просить стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення ОСОБА_4 повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 07.12.2029, стягувати аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення нею повноліття.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.10.2009 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_2 , який рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.10.2015 розірвано. У шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . 29.10.2015 Червонозаводським районним судом м. Харкова було винесено рішення про стягнення в твердій грошовій сумі аліментів зі ОСОБА_2 на користь позивача на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 600,00 грн. та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.09.2015 року та до досягнення дітей повноліття. На виконання вищевказаного рішення суду 12.11.2015 видано виконавчі листи, які пред`явлені на виконання до відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції. 17.12.2015 органом державної виконавчої служби відкриті виконавчі провадження №49669457 та №49694921. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання дітей значно зріс. У зв`язку з зростанням економічної кризи в державі матеріальне становище позивача змінилося, тому сума, яку перераховує відповідач для дітей недостатня. Фактичні витрати позивача на утримання дітей ставлять позивача у скрутне матеріальне становище. Крім того, діти сторін навчаються у Харківському державному музичному ліцеї, потребують постійного придбання музичних інструментів, деталей до них. Крім цього, діти мають бажання відвідувати позашкільні оплачувані гуртки та секції, що потребує понесення додаткових матеріальних витрат. Позивач зазначила, що відповідач є особою працездатного віку, не має інвалідності та має змогу виконувати обов`язок з утримання дітей, незважаючи на окреме проживання дітей від нього. У зв`язку з вищевикладеним, позивач була вимушена звернутись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.05.2024 позовна заява залишена без руху.

23.05.2024 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої позивач додала уточнену позовну заяву.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.06.2024 відкрите провадження у справі, розгляд постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву у якій просить справу розглянути за її відсутності, вказала, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом відправлення судових повісток, одна з яких повернулася до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, а друга повернулася врученою, про що свідчить підпис ОСОБА_2 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. У розумінні ст. 128 ЦПК відповідач вважається належним чином сповіщеним про розгляд справи. Відзиву чи клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило.

Суд розглядає справу за відсутністю позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданої заяви, за наявними матеріалами у справі.

Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази, подані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, суддя дійшов таких висновків.

Відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.12.2011 року та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.09.2014 (а.с.10-11).

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.10.2015 у справі №646/11585/15-ц розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23.10.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1354. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з 09 вересня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з 09 вересня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.17-19).

На виконання заочного рішення позивачу ОСОБА_1 видані виконавчі листи у справі №646/11585/15-ц в частині стягнення аліментів на обох доньок (а.с.35-36).

Позивач подала виконавчі листи на виконання до відділу державної виконавчої служби Яготинського районного управління юстиції, де були відкриті виконавчі провадження №49669457 та №49694921 зі стягнення аліментів зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання спільних дітей (а.с.37-38).

Діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані та фактично проживають з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 20.05.2024 (а.с.34).

Позивачка вказує, що відповідач є працездатною особою, має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, Зазначає, що призначений розмір аліментів згідно з заочним рішенням суду від 29.10.2015 у розмірі 600 гривень є недостатнім для потреб дітей, оскільки істотно зросли ціни й збільшилась потреба у забезпеченні. Отож є потреба змінити спосіб стягнення аліментів, який має бути необхідним, достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст.ст.183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі здійснюється з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України.

Метою звернення до суду із вказаним позовом позивачка зазначила необхідність збільшення розміру аліментів на утримання дітей.

У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених в ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182-184, 192 СК України.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 372/2393/17.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас у позовній заяві не міститься жодного посилання на підстави для зміни раніше встановленого розміру аліментів, передбачені ст. 192 СК України, зазначено лише, що відповідач є особою працездатного віку, не має інвалідності, а розмір аліментів, які сплачує відповідач, не достатній для утримання дітей. Позов ґрунтується цілком на цьому ствердженні, при цьому будь-яких доказів на підтвердження наявності обставин для зміни способу стягнення аліментів позивачем не надано.

З позовних вимог вбачається, що позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, зокрема з твердої грошової суми 600 грн. на кожну дитини на 1/3 частину усіх видів заробітку (доходу) відповідача, однак, жодного доказу про місце роботи та його доходи матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи даний позов, позивачка вказувала, що від часу призначення аліментів змінились обставини за якими вони призначались, а тому призначений рішенням суду розмір аліментів на даний час є недостатнім.

Тобто, як вбачається з аналізу обґрунтування позову, позивач фактично вказує на необхідність збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, враховуючи, що підвищення цін з моменту ухвалення заочного рішення та зростання потреб дітей у зв`язку з їх розвитком.

Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача, а також доказів погіршення її матеріального стану визначених статтею 192 СК України для збільшення встановленого розміру аліментів.

Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника, позивачу належало доводити передусім зміну матеріального та сімейного стану платника аліментів, а саме наявність у платника відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Так само, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.

Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, вимоги ґрунтувалися на недопустимих у доказуванні припущеннях.

Зокрема, позивачка не довела, що відповідач отримує дохід, який значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі. Також позивач не надала доказів, що свідчать про погіршення її матеріального стану та/або погіршення здоров`я. Доводи позивача щодо наявності у неї значних витрат на утримання дітей, пов`язаних з придбанням їжі, одягу, зростанням цін та інше, самі по собі без доведення підстав, передбачених статтею 192 СК України, не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2018 року № 459/2181/17.

Крім цього, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Враховуючи вищезазначене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Вирішуючи позов таким чином, суд зазначає, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а ніякі інші особи не понесли витрат по справі, а тому відповідно до ст. 141 ч.6 ЦПК України, судові витрати по даній справі компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 280, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса мешкання: АДРЕСА_2 .

Суддя А.О. Шиховцова