Провадження № 4с/712/69/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі :

головуючого судді Троян Т.Є.,

за участі секретаря Кеденко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зобов`язання вчинити дії, стягувач: ТОВ «Порше Лізинг Україна»,

В СТ А Н О В И В:

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернулась ОСОБА_1 зі скаргою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); зняти арешт з нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_2 , який було накладено постановою про арешт майна, серії та №53705585 від 13.07.2017 року Соснівським ВДВС у м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області та внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (невизначене майно, все майно), реєстраційний номер обтяження: 21372136 від 13.07.2017 року; зобов?язати посадових осіб Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії з реєстрації припинення обтяження вказаного нерухомого майна та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення обтяження.

В обгрунтування скарги зазначила, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» 212 199,15 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу та 2121,99 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 214 321 грн. 14 коп.

24.01.2017 судом було видано виконавчий лист по справі № 712/10152/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» 212 199,15 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу та 2121,99 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 214 321 грн. 14 коп.

07.04.2017 року Соснівським ВДВС у м.Черкаси ГТУЮ у Черкаській області було відкрито виконавче провадження №53705585, в рамках якого був накладений арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2

24.01.2019 виконавчий лист № 712/10152/15-ц було повернуто стягувачу відповідно до зазначених даних та відмітки Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області.

Стягувач звертався до Соснівського районного суду м.Черкаси з заявою від 17.11.2023 року про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Проте, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.12.2023 року у справі №712/10152/15-ц у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, боржник: ОСОБА_2 було відмовлено.

В подальшому, представник скаржника подав до суб?єкта оскарження заяву від 27.08.2024 про зняття арешту з майна, що був накладений 2017 під час виконавчого ровадження. У листі-відповіді суб?єкта оскарження від 28 серпня 2024 на заяву представника скаржника (який отримано 29.08.2024) зазначено наступне: станом на 06 вересня 2024 року виконавче провадження №53705585 перебуває у стані завершення, виконавчий лист 24.01.2019 повернуто стягувану на підставі п.5 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження»; вищевказане виконавче провадження знищено, тому надати копії матеріалів виконавчого провадження не вбачається можливим.

Також, у листі-відповіді від 28 серпня 2024, суб?єкт оскарження відмовив у знятті арешту, так як відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника і запропоновано звертатися та до суду, так як згідно ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, просила в силу ст.ст.18, 40, 59 ЗУ «Про виконавче провадження» зняти арешт з майна боржника, оскільки виконавче провадження є завершеним, а стягувач втратив право на примусове стягнення внаслідок пропущення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.09.2024 відкрито провадження за скаргою в письмовому провадженні без виклику сторін.

07.10.2024 Державний виконавець Першого Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Анісімов О.О. скерував відзив на скаргу, в якій заперечив проти доводів скаржниці, Вказував, що 07.04.2017 головним державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (зараз - Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Паламарчук І.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53705585 щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ТОВ «Порше Лізинг Україна» грошових коштів (боргу) в сумі 214321,14 грн. Підставою для відкриття даного виконавчого провадження слугувало звернення стягувача із відповідною заявою з доданням виконавчого листа N? 712/10152/15-ц, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси 24.10.2016.

13.07.2017 головним державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Паламарчук І.В. було винесено постанову про арешт всього нерухомого та рухомого майна боржника. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з?ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров?я, у зв?язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

24.01.2019 головним державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Расторгуєвою І.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (ТОВ «Порше Лізинг Україна») на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону. Норма ч. 3 ст. 37 Закону передбачає, що арешт з майна (коштів) знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті, отже повернення виконавчого документу стягувачу на підставі зазначеній державним виконавцем у вищевказаній постанові зняття арешту не передбачає.

Частиною 4 статті 59 Закону «Про виконавче провадження» встановлений вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, однак відсутність (зищення) виконавчого провадження серед них відсутня. Отже, на даний час в Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутня жодна з перелічених у ч.4 ст.59 Закону підстав для зняття арешту з майна боржника або його частини, а також фізична можливість зняття зазначеного арешту в зв?язку з відсутністю самого виконавчого провадження №53705585 (знищено після трьох років зберігання). Також вказував на те, що в даному випадку Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є належним субєктом оскарження, а право скаржниці підлягає захисту шляхом подання позову до стягувача про зняття арешту з майна.

09.10.2024 року від представника скаржника адвоката Шевченко А.Г. надійшли заперечення на відзив проти скарги, вказуючи, що стягувач втратив своє право щодо примусового стягнення боргу з скаржника, так як пропустив строк на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання. Внаслідок триваючого арешту майна порушені права власника майна, гарантовані на законодавчому рівні, просив скаргу задовольнити.

Розглянувши матеріали скарги, дослідивши надані докази, суд вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» 212 199,15 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу та 2121,99 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 214 321 грн. 14 коп.

24.01.2017 судом було видано виконавчий лист по справі № 712/10152/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» 212 199,15 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу та 2121,99 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 214 321 грн. 14 коп.

07.04.2017 року Соснівським ВДВС у м.Черкаси ГТУЮ у Черкаській області було відкрито виконавче провадження №53705585, в рамках якого був накладений арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2

13.07.2017 головним державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Паламарчук І.В. було винесено постанову про арешт всього нерухомого та рухомого майна боржника в рамках ВП №53705585.

24.01.2019 виконавчий лист № 712/10152/15-ц було повернуто стягувачу відповідно до зазначених даних та відмітки Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області.

В подальшому, стягувач звертався до Соснівського районного суду м.Черкаси з заявою від 17.11.2023 року про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.12.2023 року у справі 712/10152/15-ц у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, боржник: ОСОБА_2 було відмовлено. Ухвала набрала законної сили 10.01.2024.

Таким чином фактично виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа завершено, ухвалою суду відмовлено стягувачеві у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, тобто право повторного пред`явлення виконавчого документа стягувачу не було поновлено судом.

Представник скаржника подав до суб?єкта оскарження заяву від 27.08.2024 про зняття арешту з майна, що був накладений 2017 під час виконавчого ровадження.

У листі-відповіді суб?єкта оскарження від 28 серпня 2024 на заяву представника скаржника (який отримано 29.08.2024) зазначено наступне: станом на 06 вересня 2024 року виконавче провадження №53705585 перебуває у стані завершення, виконавчий лист 24.01.2019 повернуто стягувану на підставі п.5 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження»; вищевказане виконавче провадження знищено, тому надати копії матеріалів виконавчого провадження не вбачається можливим.

Представник скаржника вказує, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржникає невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно статт і 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають права оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій), арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року N 475/97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів N 2, 4. 7. та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року визначено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопменте ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року, у справі № 6- 709цс16, згідно з положенням ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Положенням ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій), передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій), у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до положення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення ( ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Частиною 4 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

При цьому, згідно висновку викладеного в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 року по справі № 712/12136/18, боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Оскільки Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.12.2023 року у справі 712/10152/15-ц відмовлено у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, що слугувало підставою для відкриття виконавчого провадження та подальшого арешту всього майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, то відпала необхідність у вигляді арешту майна боржника ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 77, ст. 79 ч. 1 ст. 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З Інформаційної довідки за № 391852243 з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та Реєстру прав власності на нерухоме маи?но… з розділу Актуальна інформація зі спеціального розділу вбачається наявність обтяження нерухомого майна ОСОБА_3 , а саме: Номер запису про обтяження: 21372136 (спеціальнии? розділ); Дата, час державноі? реєстраціі?: 13.07.2017 12:18:58; Документи, подані для державноі? реєстраціі?: постанова, Про арешт маи?на боржника, серія та номер: ВП53705585, видании? 13.07.2017, видавник: головний державний виконавець Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Паламарчук І.В.; Вид обтяження: арешт нерухомого маи?на; Особа, маи?но/права якоі? обтяжуються: ОСОБА_2 .

Наявність не скасованих арештів на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому, згідно ст. 56 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово приходив до висновків, що збереження накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника .

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, а також у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц та від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи свідчить про наявність порушеного права ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст.259-261, 447 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати начальника або іншу уповноважену особу Першого відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений постановою від 13.07.2017 головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Паламарчук І.В. у виконавчому провадженні №53705585 на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), номер запису про обтяження 21372136.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 14.10.2024.

Суддя Т.Є. Троян