Провадження № 22-ц/4808/1308/24
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Фединяка В. Д.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар: Струтинська Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рогів Тетяни Романівни на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року, в складі судді Атаманюк Б. М., ухвалене в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Просто страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Просто страхування» (надалі ПАТ «Просто страхування») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала мотивована тим, що оскільки у провадженні Івано-Франківського міського суду на розгляді перебуває цивільний позов в кримінальному провадженні між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для відмови у відкритті провадження, на підставі пункту 3 частини 1 статті 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рогів Т. Р. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду щодо наявності у проваджені Івано-Франківського міського суду аналогічного спору у кримінальному провадженні є помилковим.

Так, потерпілою ОСОБА_1 справді в рамках кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 за частиною 1 статті 286 КК України був поданий до ОСОБА_2 та його страховика ПАТ «Просто страхування» цивільний позов за наслідками скоєної останнім дорожньо-транспортної пригоди. Даний цивільний позов був вирішений вироком Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2024 року, який ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2024 року в частині вирішення цивільного позову скасовано та в цій частині призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Іншого позову ОСОБА_1 за наслідками даної ДТП не пред`являла. В зв`язку з чим у провадженні Івано-Франківського міського суду не може бути справи зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, окрім того, який направлений для нового розгляду в суді першої інстанції після перегляду кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за частиною 1 статті 286 КК України апеляційним судом.

З наданих матеріалів вбачається, що даний позов з додатками виділений з кримінального провадження і за наслідком автоматизованого розподілу присвоєно номер справи 344/1255/24. Окрім, позовної заяви з додатками наявні також копії судових рішень, які давали можливість суду першої інстанції правильно встановити процесуальні підстави надходження даного позову для нового розгляду, а тому застосовані судом правові норми відмови у відкритті провадження в даній справі є помилковими та такими, що перешкоджають доступу до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У судове засідання представник ПАТ «Просто страхування» не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом надсилання судової повістки-повідомлення в електронний кабінет підсистеми «Електронний Суд».

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відтак, колегія суддів відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України дійшла висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів, які не з`явились в судове засідання, однак належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Рогів Т. Р., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 18 травня 2023 року ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_2 та ПАТ «ПРОСТО страхування», у якому просила суд стягнути на її користь з ПАТ «ПРОСТО - страхування» та обвинуваченого ОСОБА_2 понесені нею витрати пов`язані з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності у розмірі 320 000 грн. Також просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 завдану їй кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду у розмірі 62 922, 85 грн., моральну шкоду у розмірі 800 000 грн. та витрати на правову допомогу (а.с. 1-40).

Вироком Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального право порушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілої адвоката Петрика Б. Ф. задоволено частково, вирок Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_2 в частині цивільного позову скасовано, призначено в цій частині новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В решті вирок залишено без змін (а.с. 50-53).

В подальшому, цивільний позов з його додатками було виділено з кримінального провадження у справі № 344/5147/23 та здійснено автоматизований розподіл судової справи, за наслідками якого 08 липня 2024 року справі присвоєно унікальний номер 344/12554/24.

За змістом положень ст.. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Разом із тим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, і є заходом на шляху недопущення винесення судами суперечливих та взаємовиключних судових рішень.

За змістом наведеної норми суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) вказано, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Подання нових доказів чи інше перефразування підстави позову не буде свідчити про пред`явлення іншого позову, у будь-якому випадку це буде тотожний позов (див. постанову Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 204/7727/19, провадження № 61-1251св23).

Відмовивши у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вищезгаданим вироком суду було розглянуто цивільний позов у кримінальній справі та частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2024 року вирок в цій частині скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вирок скасовано лише в частині заявленого цивільного позову, у зв`язку з чим, справу направлено на новий розгляд за правилами цивільного судочинства, а відтак відсутні підстави для відмови у відкритті провадження, що передбачені пунктом 3 частини 1 статті 186 ЦПК України.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції») Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, суд першої інстанції не звернувши уваги на зазначені вище обставини і вимоги закону та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та у порушення норм процесуального права відмовив у відкритті провадження.

За такого оскаржувана ухвала суду відповідно до пунктів 1, 4 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду - для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. 367, 368, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рогів Тетяни Романівни задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. Д. Фединяк

Є. Є. Мальцева