Справа № 585/4245/24
Номер провадження 2/585/1193/24
У Х В А Л А

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області В.О. Шульга розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ВЧ НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і просить: встановити факт її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебування на утриманні у її брата військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні позивач вказує, що встановлення факту перебування на утриманні у військовослужбовця ОСОБА_3 , їй ОСОБА_1 необхідно з метою оформлення на виплату грошового забезпечення згідно Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 за № 884. Зокрема виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утримання військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей (п. 7 порядку).

Тобто, встановлення даного факту необхідно позивачеві для призначення та отримання грошового забезпечення військовослужбовця як особі, яка перебувала на утриманні.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Визначаючи, чи пов`язується з встановленням зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям. Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами позивача з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Отже між ОСОБА_1 та відповідачами склався спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу, який є підставою для призначення і виплати грошового забезпечення особі, яка перебуває на утриманні військовослужбовця, не пов`язаного з цивільними права та обов`язками позивача, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно п. 1) ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

У розумінні п.2) ч.1 ст.4 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 7) ч.1 ст.4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади ( в тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконані, делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1) ч.1 ст.19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічних спорах, зокрема - спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів) дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Також в контексті наведеного варто звернути увагу і на судову практику Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду (зокрема у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц касаційний суд дійшов висновку, що спір, подібний цьому, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства). Так, у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц зазначено наступне: "Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги особи пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь - якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. Верховний суд врахував, що між особою та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. Верховний Суд, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим". За таких обставин Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду задовольнив касаційну скаргу Міністерства оборони України, скасував рішення місцевого загального суду і постанову апеляційного суду та закрив провадження у справі. Також касаційний суд роз`яснив особі про її право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції. Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) певного соціально-правового статусу неповнолітнього ОСОБА_2 , не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, а за своїм предметом та можливими правовими наслідками пов`язані з публічно-правовими відносинами, тому такі підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Посилання позивача на постанову Великої Палати ВС від 18.01.2024 року у справі № 560/17953/21, суд до уваги не бере, оскільки в цій справі судом не вирішувалося по суті питання про встановлення факту.

За встановлених обставин суд не вбачає підстав для прийняття позову до розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим у відкритті провадження слід відмовити, оскільки вимоги ОСОБА_1 підлягають вирішенню в порядку КАС України.

У зв`язку з відмовою у відкритті провадження у справі позивачу слід повернути судовий збір у фактично сплаченому розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 186 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 137,60 грн. (сто тридцять сім гривень шістдесят копійок сплачений згідно квитанції №50004224SB від 19.08.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Роменського міськрайонного суду В. О. Шульга