Справа № 211/4059/24
Провадження № 2/211/2102/24
У Х В А Л А

іменем України

14 жовтня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Морозова Є.Є. , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Рясного В.Д.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на злісне ухилення відповідача від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків.

Ухвалою суду від 12 серпня 2024 року прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження вказану цивільну справу та призначено підготовче засідання.

До суду надійшов відзив на позов відповідача ОСОБА_2 , в обґрунтування якого серед іншого відповідач просить закрити провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України. Так, ОСОБА_1 у 2020 році вже зверталась до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу із позовом до нього, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та 21.03.2021 у справі 211/2091/20 було винесено судове рішення, яке ним оскаржувалось в апеляційному порядку. Більш того, 30.09.2022 Верховним Судом винесена постанова про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 29.09.2021, якою позивачці відмовлено у задоволенні вимог про позбавлення його батьківських прав. Тому оскільки предмет, сторони та підстави позову у цій справі та у справі 211/2091/20 є повністю тотожними, провадження у справі слід закрити.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Рясний В.Д. клопотання про закриття провадження по справі підтримав.

Позивач та її представник адвокат Морозов Є.Є. проти закриття провадження заперечували. Представник в судовому засіданні пояснив, що підстав для закриття провадження не має оскільки підстави позову відмінні від тих, які розглядалися судами у цивільній справі № 211/2091/20 і на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини надано ряд нових доказів за період з 2022 року по дату звернення до суду.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тими самими вимогами, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 161/8523/18 (провадження № 61-1713св20) зазначено, що «вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору».

Установлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.

Таке повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності (визначеності), який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти росії», заява №52854/99).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 (провадження №12-15гс19).

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/9380/19 (провадження №61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі №428/9280/20 (провадження №61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі №295/983/21 (провадження №61-13906св21).

У постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №347/2115/17 зазначено, що закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили».

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Так, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, про позбавлення батьківських прав. Позов мотивувала тим, що у період спільного проживання з відповідачем у них народився спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак з вересня 2016 року та до цього часу відповідач не виконує батьківських обов`язків, не сплачує аліменти, 14 липня 2017 року позивач подала заяву до Довгинцівського РВП про злісне ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання малолітнього сина, однак 28 липня 2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001252 від 15 липня 2017 року закрите за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 19 грудня 2018 року Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради визначив спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 проте відповідач жодного разу не прийшов відвідати дитину. У травні 2020 року позивачка уклала шлюб із іншою особою. Вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому просила позбавити його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 .

Рішенням від 12 березня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі 211/2091/20 позов задовольнив. Позбавив ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою від 29 вересня 2021 року Дніпровський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив. Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення про відмову у позові.

Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 211/2091/20 (провадження № 61-17633св21) постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року залишено без змін.

У цій справі позивач ОСОБА_1 звертається до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши обставини, аналогічні обставинам у справі № 211/2091/20 та доповнивши, що після розгляду справи № 211/2091/20 відповідач продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, що підтверджується наданими нею письмовими доказами, зазначено про наявність заборгованості по аліментам станом на 01.04.2024, тощо. Тобто позивачем підстави позову доповнено новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, що не є зміною підстави позову.

Таким чином у даному випадку судом встановлено, що між сторонами набрало законної сили рішення з приводу спору між тими самими сторонами (позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 ), про той самий предмет (позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ) і з тих самих підстав (злісне ухилення від виконання батьківських обов`язків), а отже вимоги викладені у позовній заяві ОСОБА_1 у даній справі, є тотожними із вимогами у справі № 211/2091/20, при цьому наявність нових доказів невиконання відповідачем батьківських обов`язків, які позивач надає в рамках цієї справи, не свідчить про заявлення позивачем вимог з інших підстав.

У раховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Керуючись статтями 255, 256 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи,якому ухвала суду не була вручена удень її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст ухвали складено 15 10 2024