Справа № 442/6505/24
Провадження № 6/442/106/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Хомик А.П.

з участю секретаря судового засідання Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурко Арсена Мохаммеда про надання дозволу на примусове проникнення до житла в порядку, визначеному ст.439 ЦПК України, за участю боржника: ОСОБА_1 , стягувача: ОСОБА_2 , заінтересованих осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , -

встановив:

09.08.2024 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Бурко Арсен Мохаммед звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме: квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання покликається на те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда (далі - «Приватний виконавець») перебуває виконавче провадження 74198357, з примусового виконання наказу № 914/2249/23, що виданий 09.02.2024 Господарським судом Львівської області про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 276 276,00 грн. заборгованості, 262 483,20 грн. вартості орендованого майна та 8 081,54 грн. судового збору.

За вказаними виконавчим документом боржником є громадянка України ОСОБА_1 (далі - «Боржник»), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

19.02.2024 року Приватним виконавцем на виконання вимог ст.ст. 1-4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст.ст. 1-5, 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі «Закон») винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої скеровані сторонам виконавчого провадження.

В ході виконання приватним виконавцем здійснено ряд заходів примусового виконання рішення, зокрема:

-19.02.2024 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно Боржника;

-19.02.2024 року накладено арешт на кошти на рахунках в банківських установах;

-проведено перевірку майнового стану Боржника;

-звернено стягнення на заробітну плату Боржника.

Згідно з відповідями банківських установ, залишок коштів на рахунках Боржника відсутній.

Згідно з відповіддю МВС, транспортні засоби за Боржником на праві власності не зареєстровані.

Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України, в Боржника відсутні відкриті рахунки в банківських установах.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нерухоме майно за Боржником на праві власності не зареєстроване.

Згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28.02.2024 року, земельні ділянки за Боржником не зареєстровані.

Згідно з відповіддю Державної податкової служби України, боржник працює та отримує заробітну плату в КНП «Дрогобицька міська поліклініка» Дрогобицької міської ради та в КНП «Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради.

19.02.2024 року Приватним виконавцем відповідно до вимог ст.ст. 10, 68-70 Закону винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, копія якої для виконання скерована у КНП «Дрогобицька міська поліклініка» Дрогобицької міської ради та в КНП «Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради.

Проте, звернення стягнення на заробітну плату Боржника не зупиняє звернення стягнення на належні йому майно та кошти, що будуть виявлені під час здійснення виконавчих дій.

Зважаючи на розмір заборгованості за виконавчим документом та з метою ефективного та неупередженого виконання рішення суду слід звернути стягнення на майно Боржника, що буде виявлене під час здійснення виконавчих дій.

Залишок боргу за виконавчим провадженням з врахуванням основної винагороди приватного виконавця станом на 01.08.2024 року становить 574 844,07 грн.

Згідно з інформацією, що вказана у виконавчому документі, згідно з відповіддю Дрогобицької міської ради від 15.07.2024 року та як встановлено в ході виконання рішення Приватним виконавцем, Боржниця зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 389207860 від 01.08.2024 року, вищевказана квартира за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

01.03.2024 року Боржнику надіслано вимогу приватного виконавця від 01.03.2024 року за вих. № 2366 з вимогою падати доступ Приватному виконавцю 13.03.2024 року о 09:00 год. до квартири, яка є місцем реєстрації та проживання боржника і знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки майнового стану боржника, опису та вилучення належного боржнику майна.

Вимога приватного виконавця від 01.03.2024 року отримана Боржником особисто 04.03.2024 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №539.

13.03.2024 року Приватним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання Боржника - АДРЕСА_2 , проте, перевірити майновий стан Боржника не вдалося, оскільки Боржниця не надала доступ до квартири, яка є місцем її реєстрації та проживання.

За даним фактом складено акт приватного виконавця та здійснено відео-фіксацію. Копія акту приватного виконавця додається до подання.

Таким чином, перевірити майновий стан Боржника, описати та вилучити належне Боржнику майно, що знаходиться за місце її реєстрації/проживання - неможливо, оскільки доступ до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , Боржником не надано.

Таким чином, привтний виконавець просить надати дозвід на примусове проникнення вказаного житла.

Приватний виконавець та стягувач подали заяви про розгляд подання у їх відсутності. Подання підтримують, просять таке задоволити.

Від боржника ОСОБА_1 втретє надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки вона бажає брати участьв судовому засіданні. Проте суд розцінює такі заяви як зловживання процесуальними правами та намаганням затягнути розгляд справи.

Перевіривши матеріали заяви, суд дійшов висновку про задоволення подання.

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 18 Закону встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільих справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огльду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною першою статті 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

У справі, що розглядається, належними та допустимими доказати доведено наступне:

- факт неможливості ефективного та своєчасного виконання рішення суду у зв`язку з відсутністю у власності боржника коштів та майна, яке підлягає державній реєстрації (нерухомості, транспортних засобів), та на яке можливо звернути стягнення.

- боржник повідомлений та знає про існування рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/2249/23 від 15.01.2024 року, яке набрало законної сили 09.02.2024 року, та про відкрите виконавче провадження з примусового виконання такого рішення.

- боржниця була належним чином повідомлена про заплановані на 13.03.2024 року виконавчі дії - перевірку майнового стану боржника за місцем його проживання (04.03.2024 року особисто отримала вимогу приватного виконавця від 01.03.2024 року).

- 13.03.2024 року Боржниця відмовилася надати доступ Приватному виконавцю до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що є місцем її реєстрації та фактичного проживання.

Таким чином, з метою ефективного та неупередженого виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/2249/23 шляхом звернення стягнення на рухоме майно, що належить боржнику та знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка є місцем реєстрації та проживання боржника, суд вважає, що пождання слід задоволити та надати приватному виконавцю дозвіл здійснити примусове входження до вказаної квартири..

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд,-

постановив:

Подання задоволити.

Надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Бурко Арсену Мохаммеду на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки майнового стану боржника, опису та вилучення належного боржнику майна на виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/2249/23.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали до Львівського апеляційного суду.

Суддя Хомик А.П.