Справа № 237/3501/24
Провадження № 2/237/802/24
30.08.24 року м. Курахове
Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Ліпчанського С.М.,
при секретарі Бахтіяровій Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Селидівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділ державної реєстрації актів цивільного тану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та внесення змін до актових записів при народженні дитини,-
Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати позивача ОСОБА_1 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також внести зміни у відповідні актові записи по народження дітей.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що позивач ОСОБА_1 з 2012 року почав зустрічатись та мав близькі стосунки з відповідачкою 1 - ОСОБА_3 , яка з 23 липня 2010 року перебувала у шлюбі з відповідачем 2 - ОСОБА_4 , останній на підставі вироку Петровського районного суду м. Донецька відбував покарання у вигляді довічного позбавлення волі з 2001 року.
Шлюб між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 був розірвано на підставі рішення Селидівського міського суду Донецької області 24.11.2016 року.
18 березня 2015 року, Відповідач 1 народила першого сина ОСОБА_5 , батьком якого був записаний Відповідач 2. Враховуючи, що останні ще перебували у зареєстрованому шлюбі.
ІНФОРМАЦІЯ_3 , Відповідач 1 народила другого сина ОСОБА_6 , батьком якого був записаний Відповідач 2. Враховуючи, що після розірвання шлюбу та народження дитини не пройшло десяти місяців.
ІНФОРМАЦІЯ_4 , Відповідач 1 народила доньку ОСОБА_7 , народження якої відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, було зареєстровано.
08 серпня 2023 року, між Позивачем та Відповідачем 1 був зареєстрований шлюб.
10 серпня 2023 року, між Позивачем та всіма трьом дітьми було проведена генетична експертиза, відповідно до висновків якої ймовірність батьківства якого дорівнюється 99,9999% щодо всіх дітей.
Крім того, відповідно до рішення Мар"їнського районного суду Донецької області від 19 вересня 2019 року Відповідач 1 звернулась с позовом про стягнення аліментів з Відповідач 2, у відзиві на позов заперечував, що він є батьком дітей Відповідача 1, на підставі чого Відповідачу 1 було відмовлено у стягненні аліментів у повному обсязі.
З 22 листопада 2022 року, Позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . За час перебування на військовій службі у Позивача виникають труднощі з отриманням відпустки, та позбавляє його можливість звернутись до органів реєстрації актів цивільного стану навіть для реєстрації третьої дитини поза судовим шляхом. В зв`язку із чим він вимушений звернутись до судового захисту своїх прав та визнання його батьком щодо трьох його дітей.
Позивач та Відповідач 1 у судове засідання не з`явилися, надіслали заяви, в яких у повному обсязі підтримали вимоги заяви.
Відповідач 2 та треті особи до суду не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.
У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ), значиться ОСОБА_8 .
ОСОБА_3 з 23 липня 2010 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який був розірвано на підставі рішення Селидівського міського суду Донецької області 24.11.2016 року, справа № 242/4977/16-ц.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі вироку Петровського районного суду м. Донецька відбував покарання у вигляді довічного позбавлення волі з 2001 року, який, відповідно до відповіді на адвокатський запит, 08.04.2022 року евакуйовано з ДУ «Софіївська ВК №55» до ДУ «Хмельницького СІ».
З 22 листопада 2022 року, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 відповідно до довідки №725/83.
Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , підтверджується те, що 08 серпня 2023 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 402 Комунарським ВДРАЦС у м. Запоріжжі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м Одеса). ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_10 ».
Відповідно до звіту про встановлення батьківства ДНК, 10 серпня 2023 року, між Позивачем та всіма трьом дітьми було проведена генетична експертиза, відповідно до висновків якої ймовірність батьківства якого дорівнюється 99,9999% щодо всіх дітей.
Відповідно до копії рішення Мар"їнського районного суду Донецької області від 19 вересня 2019 року, справа 242/2257/18, ОСОБА_3 звернулась с позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_4 , у відзиві на позов заперечував, що він є батьком дітей, на підставі чого ОСОБА_3 відмовлено у стягненні аліментів у повному обсязі.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Визнання батьківства за рішенням суду передбачено статтею 128 СК України.
За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Згідно з частиною першою статі 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зауважував, що при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, спір про визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.
Відповідно до рішення ЕСПЧ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У рішенні Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) на підставі його практики вказав, що в подібних справах має враховуватися справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (§ 23 рішення). ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» ("Kautzor v. Germany"), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» ("Ahrens v. Germany")).
Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18), на яку є посилання у касаційній скарзі ОСОБА_3 , зазначено, що «СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».
ЄСПЛ, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (рішення від 07 травня 2009 року у справі Калачова проти Російської Федерації). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.
Відповідно до ст. 134 Сімейного Кодексу України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Отже, судом встановлено, що від спільного життя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в них народились діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також те, що запис про батька щодо ОСОБА_11 вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, те, що встановлення факту батьківства породжує юридичні наслідки, не пов`язані з наступним вирішенням спору про право, та через те що, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити.
Згідно з положеннями ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.130,135 Сімейного кодексу України, ст.ст.263-265, 315, 319 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Селидівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділ державної реєстрації актів цивільного тану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та внесення змін до актових записів при народженні дитини- задовольнити.
Визнати громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язати внести зміни до актового запису №3395 про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Одесі Одеської області ОСОБА_5 , складеного 09 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, та видати нове свідоцтво про народження, зазначивши батьком дитини громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Донецьк, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_12 » на прізвище « ОСОБА_10 », ім`я по батькові з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 ».
Зобов`язати внести зміни до актового запису №126 про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Селидове Донецької області ОСОБА_6 , складеного 20 березня 2017 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, та видати нове свідоцтво про народження, зазначивши батьком дитини громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Донецьк, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_12 » на прізвище « ОСОБА_10 », ім`я по батькові з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 ».
Зобов`язати внести зміни до актового запису №95 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Селидове Донецької області ОСОБА_7 , складеного 05 травня 2021 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), та видати нове свідоцтво про народження, зазначивши батьком дитини громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Донецьк, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_12 » на прізвище « ОСОБА_10 ».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів.
Суддя С. М. Ліпчанський
Дата документу 30.08.24 року