СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/259/24
Провадження №2/547/158/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченко,

за участі секретаря судового засідання К.А.Вареник,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Семенівського районного суду Полтавської області, за правилам спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька,

ВСТАНОВИВ:

ВИМОГИ І ПОЗИЦІЇ СТОРІН

11.03.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення на його користь аліментів на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до смерті.

Позов обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його сином. Відповідно до рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 10.12.2008 позивач сплачував аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання двох дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є повнолітнім на даний час, та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що його стан здоров`я є дуже критичним, має інвалідність 3 групи, тому що переніс хірургічну операцію на голові (трепанація черепної коробки голови). Перебуває під наглядом лікаря та потребує обстеження, хірургічного втручання та лікування, але коштів для цього не має. Для проведення операції потрібно 120000,00 грн. Матеріальне становище позивача є незадовільним, він не працює та не перебуває на обліку, як безробітній в Семенівській районній філії Полтавського обласного центру зайнятості, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2400,00 грн, починаючи з березня 2023 року. Також має земельний пай розміром, 2,75 га, який дістався у спадок від матері, та який здає в оренду та має щорічний дохід 10000,00 грн (половину в натурі, а 5000,00 грн грішми на рік). Інших доходів не має. Відповідач ніяких утриманців не має, аліментів нікому не платить, проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 та має можливість надавати матеріальну допомогу, але добровільно її не надає.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві проти позову заперечував повністю. Вказує, що батько (позивач ОСОБА_1 ) ним не цікавився і не цікавиться, не брав у часті у його вихованні та утриманні. Відповідач не мав змоги отримати освіту, не має постійного місця проживання і постійної роботи. Підтверджує, що у 2006 році позивачеві зробили складну операцію і що відповідач був свідком складного розладу здоров`я його батька. Із 2006 року позивач живе окремим життям у цивільному шлюбі з іншою жінкою. Відповідач допомагає своїй бабі у спосіб, зокрема, погашення кредиту, який брався нею для лікування позивача. Позивач ухилявся від утримання і допомоги відповідачеві. Кошти на утримання сплачував лише на підставі рішення суду від 10.12.2008. Суд зобов`язаний перевірити доводи відповідача про ухилення батька від виконання обов`язків щодо нього. Позивач не надає доказів свого незадовільного матеріального становища, має лише протипоказання щодо важкої фізичної праці. Отримує пенсію, яка перевищує встановлений на 01.01.2024 прожитковий мінімум у сумі 2361,00 грн; здає в оренду земельний пай. Звернення з позовом до суду є способом заробітку позивача за рахунок відповідача.

Відповідач зробив заяву про виклик свідків; жодного разу у судові засідання не з`являвся, зокрема й після неодноразового визнання судом його явки до суду обов`язковою; участі свідків у засіданнях не забезпечив, суд не викликав їх і не допитував у судовому засіданні, оскільки допит свідка сторони відповідача судом за відсутності відповідача порушуватиме засаду змагальності цивільного судочинства та, фактично, у такий спосіб відповідач покладає на суд тягар отримання можливих доказів на користь відповідача.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування у органу державної виконавчої служби відомостей про сплату аліментів позивачем на утримання відповідача, оскільки відповідач не має жодних обмежень з отримання відповідних відомостей за своїм зверненням до органу державної виконавчої служби.

У судових засіданнях неодноразово оголошувалися перерви для надання доказів направлення іншій стороні письмової зави по суті справи, відсутність доказів належного повідомлення відповідача про судове засідання, визнання обов`язковою явки відповідач у судове засідання тощо.

ЩОДО ДОКАЗУВАННЯ

Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК).

Отже обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Процесуальний обов`язок доведення вимог позову, заяви, клопотання тощо учасника справи, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на відповідну сторону у разі заперечення проти таких позову, заяви, клопотання тощо з боку іншого учасника справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Вивчивши письмові заяви учасників справи по суті справи, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ДОКАЗИ ТА ЇХ ОЦІНКА

Позивач ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком відповідача ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 , позивач ОСОБА_1 , із 22.09.2021 є особою з інвалідністю 3 групи, внаслідок загального захворювання. Термін дії довічно. Отримує пенсію по інвалідності.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0501486 І.І.Гаркуша, ІНФОРМАЦІЯ_3 має третю групу інвалідності. Причина інвалідності: загальне захворювання. Безтерміново. Висновок про умови та характер праці: протипоказана важка фізична праця.

Позивач вказує, що отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2400,00 грн щомісяця. Має у власності земельну частку (пай) розміром 2,75 га, від передачі в оренду якого щороку має 5000,00 грн у грошовій формі і 5000,00 грн в натуральній формі.

Наразі мінімальний розмір пенсії по інвалідності становить для осіб із інвалідністю ІІІ груп, які не працюють - 2520,00 грн, а для осіб із інвалідністю ІІІ груп, які працюють - 2093,00 грн.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено, зокрема, з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, для працездатних осіб - 3028 гривень, для осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.

Позивач зазначив, що його стан здоров`я є дуже критичним, тому що він переніс хірургічну операцію на голові (трепанація черепної коробки голови). Перебуває під наглядом лікаря та потребує обстеження, хірургічного втручання та лікування, але коштів для цього не має. Для проведення операції потрібно 120000,00 грн. Матеріальне становище є незадовільним, він не працює та не перебуває на обліку, як безробітній в Семенівській районній філії Полтавського обласного центру зайнятості, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2400,00 грн, починаючи з березня 2023 року. Також має земельний пай розміром, 2,75 га, який дістався у спадок від матері, та який здає в оренду та має щорічний дохід 10000,00 грн (половину в натурі, а 5000,00 грн грішми на рік). Інших доходів не має.

Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України (далі СК) повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Відповідно до ст. 203 СК дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно ст. 204 СК дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 205 СК суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

За змістомст. 206 СК у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що позивач не надав судові доказів того, що він потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 1 ст. 202 СК, не надав доказів свого оперування, вартості очікуваної операції, свого скрутного майнового становища тощо, а тому суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 10-13, 48, 49, 76-83, 89, 133, 141, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення.

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - ОСОБА_2 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складене 10.12.2024.

Суддя В.Ф.Харченко