Справа №336/7738/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), цивільну справу №336/7738/23 за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

за відсутності сторін та їх представників,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Кабанцов О.Ю. в інтересах позивача 31.07.2023 засобами поштового листування звернувся до суду з зазначеним позовом, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №3/4094884 від 30.03.2021 у сумі 419 568,46 гривень, яка утворилась станом на 30.03.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.03.2021 між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено Комплексний договір (кредиту та застави) №3/4094884. Відповідно до умов договору відповідачеві надано кредит у сумі 644 631,93 гривень строком з 30.03.2021 по 30.03.2024 включно на придбання транспортного засобу для особистого користування, для сплати страхової премії за договором добровільного страхування від нещасних випадків та на випадок хвороби згідно цього договору та Правил надання та обслуговування кредиту на придбання та під заставу транспортного засобу, які є невід`ємною (публічною) частиною цього договору, розміщені на сайті банку, з щомісячною сплатою процентів - 5,99% річних, комісії - 1,90% від суми кредиту.

Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Як видно з позовної заяви, оскільки відповідач визнав надані банком умови договору, тарифи та правила банку, приєднався до них, відповідно до ст.628 ЦК України даний договір є договором приєднання, до відносин між сторонами застосовуються правила ст. 634 ЦК України.

Так, за змістом позовної заяви, позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у вказаній сумі, проте, в порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01.06.2023 має прострочену заборгованість в сумі 419 586,46 гривень, яка складається з: строкової заборгованості за кредитом - 190 532,34 гривень; простроченої заборгованості за кредитом - 193 691,43 гривень, заборгованості по відсоткам - 2 123,70 гривень, заборгованості по простроченим відсоткам - 33 238,99 гривень.

Зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язань стосовно своєчасного повернення кредиту позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками, оскільки в позасудовому порядку заходи, вжиті банком, до повернення суми боргу не призвели, адже вимога про погашення заборгованості залишена з боку ОСОБА_1 без належного реагування.

На підставі наведеного, з підстав, передбачених ст. 525-527, 532, 543, 553-555, 625, 1049-1050, 1054 ЦК України, представник позивача, діючи в інтересах позивача, просить задовольнити позов у вказаній сумі.

Ухвалою від 04.08.2023 постановлено прийняти позовну заяву про стягнення заборгованості до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачкою. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

14.09.2023 до справи надійшов відзив відповідача на позовну заяву, за змістом ОСОБА_1 зауважує, що якого термін дії кредитного договору не вичерпаний, тому підстави для стягнення заборгованості відсутні. Позовні вимоги, як слідує зі змісту відзиву, визнаються стороною відповідача частково, враховуючи введення воєнного стану, що об`єктивно вплинуло на можливості відповідача своєчасно виконати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Разом з цим, ОСОБА_1 стверджує, що не відмовляється від виконання договірних зобов`язань зі сплати заборгованості та вносити кошти в рахунок її погашення в подальшому. Окремо стороною відповідача наголошено, що з банком не вдалось дійти згоди щодо реструктуризації заборгованості.

14.09.2024 до суду надійшли додаткові пояснення у справі від відповідача ОСОБА_1 за змістом яких він зазначає, що ним додатково (крім раніше доданих доказів про сплату 80 000 гривень) сплачено 182 227,00 гривень в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №3/4094884 від 30.03.2021, після чого борг складає 121 996,77 гривень. На підтвердження зазначених обставин до справи долучено квитанцію від 06.08.2024 №61518689. Відповідач просить врахувати зазначені обставини.

Враховуючи наведене, ухвалою суду від 08.08.2024 в порядку витребування доказів зобов`язано Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» надати до суду інформацію про заборгованість ОСОБА_1 за наданим кредитом за кредитним договором №3/4094884 від 30.03.2021 станом на час надання відповіді. Ухвала суду виконана 27.09.2024.

Представник позивача адвокат Кабанцов О.Ю. судове засідання не з`явився, за змістом заяви, вх.№ від 05.06.2024, просить наступні судові засідання (після 05.06.2024) проводити без присутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, враховуючи часткове погашення боргу відповідачем.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно з заявою, вх.№ від 09.08.2024, просить розглядати справу за його відсутності.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

За приписами ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

Судом встановлено, що 30.03.2021 між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено Комплексний договір (кредиту та застави) №3/4094884. Відповідно до умов договору відповідачеві надано кредит у сумі 644 631,93 гривень строком по 29.03.2024 включно на придбання транспортного засобу для особистого користування, для сплати страхової премії за договором добровільного страхування від нещасних випадків та на випадок хвороби згідно цього договору та Правил надання та обслуговування кредиту на придбання та під заставу транспортного засобу, які є невід`ємною (публічною) частиною цього договору, з щомісячною сплатою процентів -у фіксованому розмірі - 5,99% річних, комісії - 1,90% від суми кредиту.

Таким чином, відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Згідно з п. 1.3 порядок надання кредиту та його обслуговування, права, обов`язки та відповідальність сторін, інші умови кредитування, а також забезпечення виконання зобов`язань за кредитом заставою визначені в Правилах надання та обслуговування кредиту на придбання та під заставу транспортного засобу, які є невід`ємною (публічною) частиною договору, розміщені на сайті банку. Порядок повернення платежів відповідно до графіку передбачений у п. 1.4 договору.

Крім того, згідно з п. 1.5, 2.1, у якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, інших можливих платежів, в день укладення договору укладаються: цей договір, відповідно до якого в заставу передається транспортний засіб, що купується за кредитні кошти / майнові права за договором купівлі-продажу транспортного засобу, що купується за кредитні кошти, у відповідності до розділу 2 договору. Заставою за цим договором забезпечуються вимоги банку, що виступає в якості кредитодавця і заставодержателя, які випливають з положень розділу 1 договору. Опис предмета застави наведений у п. 2.4 договору. За приписами п.3.1, 3.3, 3.6 договору він є змішаним, поєднує в собі кредитний договір та договір застави, набирає чинності з дати його укладення, дає до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. У всьому іншому, що не передбачено договором, сторони керуються Правилами та чинним законодавством України.

Судом також встановлено, що відповідно до письмової заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надано згоду чоловікові на укладення зазначеного вище договору, зміст якого їй відомий, наслідки зрозумілі. Цією заявою ОСОБА_2 також погодилась на розпоряджання ОСОБА_1 майном та коштами, що належать подружжю на праві спільної власності, при виконанні зобов`язань перед банком за даним договором.

Під час розгляду справи судом досліджено зміст Правил надання та обслуговування кредиту на придбання під заставу транспортного засобу в АТ «Креді Агріколь Банк», за змістом п.1.9.1 яких позичальник сплачує платежі по кредиту та процентах у валюті кредиту, щомісячно, згідно графіка платежів по кредиту, але не раніше ніж за 5 календарних днів до дати, визначеної графіком. За змістом п. 1.10 днем виникнення простроченої заборгованості вважається день, наступний за днем настання термінів сплати нарахованих процентів та суми кредиту (частини суми кредиту). При цьому, черговість зарахування платежів (прострочена сума кредиту - прострочені проценти - нарахована сума поточного кредиту - нараховані поточні проценти - неустойка) визначена п. 1.12 Правил. Право банку вимагати дострокового повного повернення кредиту чітко врегульовано п. 2.2.3, 2.2.5 Правил. Разом з цим, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за договором в терміни та в порядку згідно умов договору та сплачувати банку нараховані проценти в розмірі, зазначеному у договорі.

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у визначений сторонами спосіб. На підтвердження у справі містяться: виписка, а також платіжні інструкції: №3/4094884 від 30.03.2021 на суму 619 898 гривень (зарахування на поточний рахунок позичальника), № НОМЕР_1 від 30.03.2021 у сумі 619 898 гривень (сплата за авто згідно з рахунком-фактурою №НА-1467 від 19.03.2021), №3/4094884 від 30.03.2021 у сумі 24 733,93 гривень (сплата страхового платежу за договором страхування від 30.03.2021).

Так, у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01.06.2023 має прострочену заборгованість в сумі 419 586,46 гривень, яка складається з: строкової заборгованості за кредитом - 190 532,34 гривень; простроченої заборгованості за кредитом - 193 691,43 гривень, строкової заборгованості по відсоткам - 2 123,70 гривень, простроченої заборгованості по відсоткам - 33 238,99 гривень. Позичальником неодноразово допущено прострочення внесення суми заборгованості, як по тілу кредиту, так і по процентам. Останній платіж здійснено позичальником, що видно з дослідженої виписки (до звернення банку до суду) - 01.06.2023.

Повідомлення-вимога, надіслана ОСОБА_1 25.10.2022, що не спростовано стороною відповідача, про дострокову повну сплату заборгованості протягом 30 днів з дати отримання повідомлення, залишена з боку ОСОБА_1 без реагування.

Крім того, на підставі доказів, наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів, судом встановлено, що після подання позовної заяви до суду за період з 03.07.2023 по 01.02.2024 відповідачем здійснено часткове погашення кредитної заборгованості, яке зараховано в рахунок заборгованості за тілом кредиту: 03.07.2023 - 10 000 гривень, 01.08.2023 - 10 000 гривень, 01.09.2023 - 10 000 гривень, 02.10.2023 - 10 000 гривень, 02.11.2023 - 10 000 гривень, 05.12.2023 - 10 000 гривень, 01.01.2024 - 10 000 гривень, 06.08.2024 - 182 227,00 гривень. Таким чином, враховуючи часткове погашення, заборгованість відповідача становить 157 359,46 гривень , зокрема, 121 996,77 гривень - по тілу (прострочена), 35 362,69 гривень - по нарахованим та несплаченим відсоткам (прострочена заборгованість). На підтвердження представником позивача долучено до справи оборотну відомість (рух коштів) по рахунку за період з 02.06.2023 по 24.09.2024. Враховуючи визначену сторонами договору черговість платежів, борг по процентам не зменшений.

Правильність нарахувань розміру заборгованості та її складових на час розгляду справи відповідачем не спростована, належного контррозрахунку не надано.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України).

Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.1, 2 ст.639 ЦК України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.1,2 ст.640 ЦК України).

Так, за матеріалами справи 30.03.2021, за згоди дружини відповідача, укладено комплексний договір, який містить всі істотні умови договору як кредиту, так і застави (параграф 6 глави 49 розділу І книги 5 ЦК України). Разом з цим, АТ «Креді Агріколь банк» здійснено перерахування кредитних коштів у повному обсязі на рахунок позичальника ОСОБА_1 , що в подальшому спрямовані на придбання транспортного засобу та здійснення страхового платежу за договором.

Суд також враховує, що згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, за нормою ч.1 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У даній справі позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту (тіла), відсотків за користування кредитними коштами (як поточних так і прострочених) у розмірах, визначених графіком платежів та відповідно до умов договору та Правил надання та обслуговування кредиту. З наданого позивачем розрахунку встановлено систематичність невиконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч.1 ст.627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Так, стороною відповідача не подано зустрічного позову щодо визнання кредитного договору недійсним. Наявними доказами підтверджено неодноразове погашення позичальником існуючої заборгованості, проте із порушенням як строку, так і розміру платежів. Суд зауважує, що зазначена угода про надання кредиту та передання транспортного засобу під заставу вчинена сторонами у належній формі, її умови погоджені сторонами, викладені чітко та зрозуміло, сторони додатково підтверджували про те, що розуміють умови договору та його правові наслідки.

Стосовно доводів сторони позивача про продовження нарахування процентів на залишок тіла кредиту після звернення до суду із даною позовною заявою, суд наголошує на протиправності таких дій і враховує з цього приводу правові висновки Великої Палати Верховного Суду, здійснені у постанові 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, провадження № 12-16гс22.

Так, відповідно до згаданих висновків, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.

Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Відповідно, розрахунок, здійснений стороною позивача, станом на 24.09.2024 суд не приймає, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення грошових коштів саме в межах заявлених позовних вимог, за вирахуванням суми часткової сплати заборгованості ОСОБА_1 , а саме: у загальній сумі 157 359,46 гривень, яка складається з: 121 996,77 гривень - заборгованість по тілу (прострочена), 35 362,69 гривень - заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам (прострочена заборгованість).

На спростування доводів сторони відповідача суд зазначає, що сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для невиконання договірних зобов`язань, відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати заборгованості на умовах та в терміни, визначені договором.

Крім того, з урахуванням наведених норм, застосованим є саме положення ч.2 ст.1050 ЦК України, згідно з яким якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. В даному випадку досудове врегулювання спору, зокрема, надіслання вимоги про дострокове повернення заборгованості не є обов`язковим.

За нормою ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом (відповідно до узгодженої сторонами відсоткової ставки) у визначеній вище сумі (відповідно до наведеного судом розрахунку).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

За приписами ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Проте, вимог про сплату неустойки за договором стороною позивача не заявлено.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року по справі № 754/17518/15-ц та аналогічні висновки в постанові від 23 січня 2019 року в справі № 355/385/17, згідно яких у ст. 629 ЦК України закріплено обов`язковість договору.

Загальними вимогами процесуального права визначено й обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо (правові висновки Верховного Суду в постанові від 22 липня 2020 року в справі № 189/2109/18, провадження № 61-19542св19).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 14 липня 2020 року по справі № 367/4970/13-ц, частково заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник не надав суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

На переконання суду, наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору і приймається як належний і достовірний доказ. Відповідачем у даній справі не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів та розміру заборгованості.

Враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку кредитодавцю не повернуті, суд приходить до висновку, що кредитодавець вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника суми заборгованості за комплексним договором №3/4094884 від 30.03.2021, що існує станом на 01.06.2023, за вирахуванням сплачених кредитних коштів, станом на 24.09.2024, а саме, у сумі 157 359,46 гривень, яка складається з 121 996,77 гривень - заборгованості по тілу (простроченої), 35 362,69 гривень - заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам (простроченої). Тобто, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

За змістом ч.1,3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У даній справі позовні вимоги позивача задовольняються судом частково, проте сума заборгованості, яка не стягується судом, була сплачена саме під час провадження справи в суді, що зумовлює висновок суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» судових витрат по сплаті судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду у повній сумі, - 6 293,80 гривень.

Керуючись ст. 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 141, 178, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 272-274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за комплексним договором №3/4094884 від 30.03.2021, що існує станом на 01.06.2023, за вирахуванням сплачених позичальником (відповідачем) сум станом на 24.09.2024, тобто у сумі 157 359,46 гривень (сто п`ятдесят сім тисяч триста п`ятдесят дев`ять гривень 46 копійок), яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту - 121 996,77 гривень (сто двадцять одна тисяча дев`ятсот дев`яносто шість гривень 77 копійок), простроченої заборгованості по відсотками - 35 362,69 гривень (тридцять п`ять тисяч триста шістдесят дві гривні 69 копійок).

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 6 293,80 гривень (шість тисяч двісті дев`яносто три гривні 80 копійок).

Реквізити сторін: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», , адреса місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Євгена Чикаленка, 42/4, е-пошта: ;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 30.09.2024.

Суддя Л.А. Вайнраух