ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 жовтня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/879/24

Головуючий у першій інстанції - Вовченко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1098/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2024 року (ухвалене у м. Ічня) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором про надання кредиту № 135767-КС-006 від 06 вересня 2023 року в сумі 122 429,99 грн, з яких: 43 616,89 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту та 78 813,10 грн - сума прострочених платежів по процентах.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 вересня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 укладено договір № 135767-КС-006 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За змістом договору товариство надало позичальнику фінансовий кредит в розмірі 50 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах. Відповідачка порушила зобов`язання з повернення коштів, сплативши лише 58 240 грн, внаслідок чого станом на 10 квітня 2024 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 122 429,99 грн.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту № 135767-КС-006 від 06 вересня 2023 року в розмірі 122 429,99 грн, з яких: 43 616,89 грн - сума прострочених платежів за кредитом та 78 813,10 грн - сума платежів по процентах. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до відсутності в матеріалах справи доказів існування між сторонами кредитних правовідносин, оскільки позивачем не доведено, що наявний в матеріалах справи договір позики було створено у визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» порядку та підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою.

Відповідачка заперечує факт укладення договору позики від 06 вересня 2023 року, як такого, що підписано електронним підписом позичальника та відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на телефонний номер, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що наявна у справі паперова копія кредитного договору створювалася у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг». Вважає, що оригіналом є документ в електронній формі, а його паперова форма - відтворена на папері копія, отже суд мав дослідити на предмет підписання саме оригінал, а не його паперову копію. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора та направлення його позичальнику, підтвердження останнім пропозиції на укладення договору.

Зазначає про недоведеність факту перерахування грошових коштів та наявності заборгованості. Наданий ТОВ «Бізнес Позика» на підтвердження розміру заборгованості розрахунок не є належним доказом, оскільки не являється первинним бухгалтерським документом, оформленим відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Наявний розрахунок не підтверджує факту укладення договору на зазначених в позові умовах та отримання кредитних коштів. Підтверджуючи перерахунок відповідачці коштів, позивач послався на інформаційні довідки фінансової компанії про успішність фінансових операцій, не надавши при цьому інших доказів, як то платіжного доручення, квитанції, чеку, тощо.

Зауважує на відсутності доказів перерахування коштів саме на її банківську картку, зважаючи, що в інформаційній довідці реквізити картки повністю не зазначені та не вказано отримувача платежу.

Стверджує про неправомірність нарахування відсотків в сумі 78 813,10 грн, оскільки наведена сума є не співмірною з сумою заборгованості по кредиту, що суперечить принципам розумності та добросовісності і є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості кредиту) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика», суд першої інстанції виходив з того, що договір позики укладався дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи та був підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто факт укладення між сторонами правочину відповідно до вимог ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» підтверджено належними та допустимими доказами.

Районний суд указав, що відповідачка зобов`язання за договором про надання кредиту належним чином не виконала, частково сплативши кошти у розмірі 58 240 грн, тобто вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Суд констатував, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачкою в належний спосіб не спростовано, доказів належного виконання кредитних зобов`язань не надано. Відповідно до наданого розрахунку відсотки за користування кредитом нараховувались ОСОБА_1 лише у період дії договору - з 06 вересня 2023 року до 21 лютого 2024 року, а штрафні санкції не нараховувалися взагалі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 06 вересня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 135767-КС-006, відповідно до умов якого остання отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 50 000 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківську картку терміном на 24 тижня зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 2,00000000 % щодня, з орієнтованою реальною річною ставкою 9 151,89 %, та сплатою комісії за надання кредиту в загальній сумі 7 500 грн (а.с. 12-16). Для укладення цього договору ОСОБА_1 здійснила перехід до інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Бізнес Позика» за посиланням в мережі Інтернет https://bizpozyka.com/. Цей договір підписано відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».

Підписанням цього договору позичальник підтвердив, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію та документи, надання яких передбачено законодавством України, зокрема, ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Паспорт споживчого кредиту, а також про умови договору і Правила, що розміщені на сайті кредитодавця (п. 7.3.1 договору). Позичальник ознайомлений з договором та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватися їх та, відповідно, уклав договір з вільним волевиявленням (п. 7.4.4 договору).

У договорі міститься графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту.

У повідомленні, сформованому ТОВ «Бізнес Позика», наведено детальний опис дій, вчинених сторонами 06 вересня 2023 року в ході укладання кредитного договору (а.с. 30).

06 вересня 2023 року ОСОБА_1 , використовуючи номер телефону, здійснила перехід до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства та зайшла до особистого кабінету, надавши в подальшому всю необхідну інформацію для формування товариством належної пропозиції клієнту. Товариством надано клієнту в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання, для чого направлено на номер телефону відповідачки повідомлення з одноразовим ідентифікатором НОМЕР_1 для підписання паспорту споживчого кредиту. Після підписання паспорту споживчого кредиту клієнтом товариство направило клієнту індивідуальну оферту з відправленням в смс-повідомленні на номер телефону одноразового ідентифікатора UA-3253. Після підписання клієнтом умов оферти шляхом надсилання товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором товариство направило клієнту в ІТС підтвердження вчиненого електронного правочину у формі електронного документа.

У паспорті споживчого кредиту (а.с. 10-11) наведено наступні умови кредитування: тип та мета кредиту; сума кредиту - 50 000 грн; строк кредитування - 169 днів (24 тижні); спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом, протягом трьох робочих днів; процентна ставка - 839,1863482 % річних; розмір комісії за надання кредиту - 7 500 грн; реальна річна процентна ставка - 9 151,89 %; порядок повернення кредиту.

Перед підписанням оферти ОСОБА_1 у відповідні поля завантажила фотографію свого паспорта та РНОКПП (а.с. 47-49).

Умовами договору про надання кредиту № 135767-КС-006 від 06 вересня 2023 року, укладеному між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , засвідчено, що позичальник отримує від кредитодавця грошові кошти в сумі 50 000 грн терміном на 24 тижні; процентна ставка в день 2,00000000 %, фіксована; комісія за надання кредиту 7 500 грн; термін дії договору до 21 лютого 2024 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 129 960 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 9 151,89 %. Наведений договір скріплено ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-3253 (а.с. 16).

Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 06 вересня 2023 року виконала та зарахувала на банківську картку НОМЕР_2 двома траншами грошові кошти в сумі 50 000 грн. Успішність проведення в системі відповідних платежів підтверджується довідками ТОВ «Елаєнс», в яких зазначено, що призначенням платежу є: «Перерахування коштів ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору № 135767-КС-006 від 06 вересня 2023 року» (а.с. 28, 28 зворот).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 10 квітня 2024 року за кредитним договором № 135767-КС-006 від 06 вересня 2023 року наявна заборгованість у розмірі 122 429,99 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 43 616,89 грн та заборгованість за відсотками - 78 813,10 грн (а.с. 55-57). З цього ж розрахунку вбачається, що у період з 06 вересня 2023 року по 21 лютого 2024 року ОСОБА_1 здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості, зокрема, в рахунок погашення як суми кредиту, так і нарахованих відсотків та комісії.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до банківської установи із заявою про розірвання кредитного договору не зверталася.

Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «Бізнес Позика» посилалося на невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів та сплати відсотків.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються підприємцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим підприємець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика» та пройшла реєстрацію на веб-сторінці товариства. Під час здійснення реєстрації відповідачка створила особистий кабінет та надала необхідні особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації, номер банківського рахунку), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних.

Для безпосереднього оформлення кредиту відповідачка обрала бажану суму кредиту, строк кредитування та підтвердила, що ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику.

Після прийняття позичальником умов кредитного договору 06 вересня 2023 року ТОВ «Бізнес Позика» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір, який підписано останньою відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на особистий телефонний номер ОСОБА_1 . На спростування наведених обставин відповідачкою доказів не подано.

Як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує факт укладення договору, на який посилається позивач, як на такий, що був підписаний електронним підписом позичальника та відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.

Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору про надання кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 червня 2021 у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20.

Оскільки ОСОБА_1 вважається ознайомленою з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», тобто до моменту підписання кредитного договору, колегія суддів доходить висновку, що відповідачка повністю ознайомлена з порядком його укладення та підписання, про що свідчать виконані нею фактичні дії в ІТС, а також використання нею електронного підпису одноразового ідентифікатору.

В матеріалах справи наявні фото паспорта ОСОБА_1 та РНОКПП, які було завантажено при створенні особистого кабінету на сайті кредитної установи. Ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні в ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 не надала пояснень тому, як фотографії, на якому зображений документ, що підтверджує її особу, потрапили до ТОВ «Бізнес Позика». Матеріали справи не містять даних щодо звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу використання третіми особами її персональних даних та фотосвітлин. Вказане, на думку колегії суддів, свідчить про волевиявлення відповідачки щодо встановлення кредитних правовідносин з ТОВ «Бізнес Позика».

Крім того, за матеріалами справи встановлено, що відповідачка частково кредитні зобов`язання виконувала, сплативши позивачу за умовами укладеного правочину 58 240 грн. Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Колегія суддів зважає на те, що верифікація банківської картки позичальника проводилася у його особистому кабінеті. Належних письмових доказів на підтвердження відсутності у ОСОБА_1 банківської картки з номером НОМЕР_2 або неперерахування на цю картку суми за кредитом відповідачкою не надано. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не була позбавлена можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження цих доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них.

Директором департаменту бек-офісу АТ «Ощадбанк» надано інформацію, що міститься на CD диску, щодо руху коштів по банківській картці НОМЕР_2 , яку емітовано на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 129, 130). Наявними на диску даними підтверджується факт перерахування 06 вересня 2023 року на банківську картку НОМЕР_2 грошових коштів у сумі 50 000 грн двома траншами по 25 000 грн.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачкою грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. Укладаючи з фінансовою установою кредитний договір, ОСОБА_1 була достеменно обізнана про порядок укладення, підписання та виконання кредитного договору в електронному вигляді та не надала відповідних доказів на підтвердження доводів про неотримання кредитних коштів.

Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім заборгованості по тілу кредиту стягнути заборгованість за відсотками.

В апеляційній скарзі відповідачка посилалась на те, що розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом є непропорційно великим, що є очевидно несправедливим для неї, як споживача, не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до п. 8, 9, 10 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються, в тому числі, процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися).

Умови укладеного з відповідачкою кредитного договору таким вимогам відповідають. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами не є відповідальністю особи за порушення виконання зобов`язань, отже не підпадає під дію ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування».

Не підлягають застосуванню при вирішенні цього спору положення ЗУ «Про захист прав споживачів», як на цьому наполягає ОСОБА_1 , через те, що відповідно до ст. 11 цього Закону, яка регламентує права споживача у разі придбання ним продукції в кредит, ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування», а з положенням цього закону умови оспорюваного правочину узгоджуються.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неналежне виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором від 06 вересня 2023 року та необхідність стягнення з неї кредитної заборгованості в загальному розмірі 122 429,99 грн.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 14 жовтня 2024 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко