Березівський районний суд Одеської області
08.10.2024
Справа № 494/503/16-ц
Провадження № 2/494/1/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Панчишина А.Ю.,

при секретарі Станілевич А.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березівка цивільну справу за позовом Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 17150 грн. та судового збору.

В обгрунтування позову посилався на те, що наказом начальника філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_4 №210 від 15.02.2016р. було призначено проведення службового розслідування за фактом проникнення невідомими особами до приміщень ТВБВ №10015/0411 філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», яке знаходиться за адресою: Одеська обл. Березівський р-н. с.Гуляївка, вул. Гагаріна, 17, що стало підставою незаконного заволодіння грошовими - коштами Банку у розмірі 17 150,00 грн.

На виконання зазначеного вище наказу, 14.03.2016р. був складений висновок за результатом проведення службового розслідування за фактом крадіжки у 7ВБВ №10015/0411 (Одеська обл., Берегівський р-н, с.Гудяївка, вул. Гагаріна. 17), яким встановлено осіб, бездіяльність яких сприяла спричиненому позивачу майнової шкоди вищезазначеному розмірі. Так, в ході проведення службового розслідування встановлено, що отримавши, повідомлення про спрацювання сигналізації на ТВБВ №10015/0404, охоронник ТВБВ №10015/0411 філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_2 , призначений на посаду Наказом №4 від 17.06.2009р., не здійснив належним чином будь-яких дій реагування на спрацювання охоронно-тривожної сигналізації відповідно до п 2.4., 2.7., 2.8., 2.15.. 2.35 посадової інструкції охоронника ТВБВ №10015/004 філії-Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_2 від 06.08.2012р., зокрема: не доповів про подію керуючому ТВБВ, не повідомив про отримання сигналу тривоги черговому органів поліції, не з`ясував причини спрацювання охоронно-тривожної сигналізації.

Позивач стверджує, що відповідачу ОСОБА_2 відомий порядок його дій у разі спрацюванню охоронно-тривожної сигналізації, про що свідчить його підпис у протоколах проведення тех.навчання та заліків з працівників служби інкасації та охорони від 06.11.2009р 19.11.2009р., 18.12.2009р., 05.11.2010р., у відомостях інструктажу охоронників, операційної касових працівників та відповідальних осіб, щодо неухильного дотримання вимог нормативних документів з питань зберігання цінностей в банківських установах, порядку закриття - відкриття банківських установ, своєчасної перевірки працездатності засобів охоронно-тривожної сигналізації в установах Банку, недопущення фактів перевищення встановлених лімітів цінностей від 06.12.2011р., у відомостях інструктажу з усіма категоріям, працівників Банку щодо їх дій при виникненні надзвичайних ситуацій та перевірки охоронно-тривожної сигналізації від 29.12.2012р., Протоколу проведення тех.навчання та прийняття заліків від 09.09.2014 р.

Окрім того, в ході проведення службового розслідування також встановлено, що контролер касир ТВБВ №10015/0411філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 призначена на посаду на підставу наказу №1040- К від 22.10.2011 року всупереч п.2.7 р.2 гл.2 Інструкції з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк», зберігала в неробочий час у шухлядці столу на своєму робочому місці дублікат ключів від сховища цінностей сейфу ТВБВ №10015/0411 та внаслідок чого невідомі особи після проникнення до приміщення ТВБВ №10015/0411 знайшли у шухлядці робочого столу ОСОБА_3 ключі від сховища й безперешкодно відкрили його та заволоділи готівковими коштами Банку на загальну суму 17 150,00грн.

Позивач стверджує, що оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усвідомлювали, що в своїх діях не виявляється належна турботливість про збереження майна Банку та могли передбачали можливість настання прямої дійсної шкоди, але легковажно розрахували запобігти цим наслідкам, має місце необережна вина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у формі самовпевненості.

Посилаючись на підстави відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, визначені положеннями ст. 130-134 КЗпП України, просив про задоволення позову.

Відзиву на позов від відповідачів не надходило.

Після повторного автоматизованого розподілу цивільної справи, ухвалою від 24.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження по такій.

Ухвалою суду від 23.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 вимоги позову підтримав з викладених у позові підстав. Суду пояснив, що відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи на своєму робочому місці та виконуючи обов`язки охоронника не повідомив про отримання сигналу тривоги черговому органів поліції та не доповів про подію керуючому ТВББ, а відповідач ОСОБА_3 , перебуваючи на своєму робочому місці та виконуючи обов`язки контролера касира зберігала у неробочий час у шухлядці столу на своєму робочому місці дублікат ключів від сховища цінностей та внаслідок чого невідомі особи після проникнення до приміщення ТВБВ №10015/0411 знайшли у шухлядці столу ОСОБА_3 ключі від сховища й безперешкодно відкрили його та заволоділи готівковими коштами Банку на загальну суму 17 150.00 грн.

В судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_3 зазначила, що позовні вимоги не визнає, зазначила, що працювала на пів ставки з 08.00 год. до 12 00 год. Договір про повну матеріальну відповідальність з новим підприємством, оскільки попереднє було реорганізоване, з нею був укладений, в день крадіжки з відділення часто спрацьовувала сигналізація, ключі від сховища вона залишила в шуфляді робочого столу, а повинна була забрати додому. Пояснення за результатами службової перевірки надавала, в таких визнала свою вину у заподіяній шкоді позивачу.

Відповідач ОСОБА_2 зазначив, що договір про повну матеріальну відповідальність з позивачем не укладав, згідно посадової інструкції не передбачено його дій у випадку спрацювання охоронної сигналізації. Позовні вимоги заперечив, просив відмовити у таких.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступних висновків.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються. Це правило діє, якщо законом не передбачено перерозподіл обов`язків доказування.

При вирішенні трудових спорів про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, тягар доведення підстав для відшкодування такої шкоди покладається повною мірою на позивача (власника, роботодавця).

Отже, саме позивач (власник, роботодавець) повинен довести підстави матеріальної відповідальності працівника за завдану шкоду, зокрема, наявність вини та винних дій працівника, розмір завданої шкоди. Водночас позивач (власник, роботодавець) несе ризики настання негативних наслідків, пов`язаних із недоведеністю цих підстав.

Близькі за змістом правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року (справа №739/1930/15-ц) і від 22 січня 2020 року (справа №287/354/14-ц).

Так, наказом начальника філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_4 №210 від 15.02.2016 р. було призначено проведення службового розслідування за фактом проникнення невідомими особами до приміщень ТВБВ №10015/0411 філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», яке знаходиться за адресою: Одеська обл. Березівський р-н. с.Гуляївка, вул. Гагаріна, 17, що стало підставою незаконного заволодіння грошовими - коштами Банку у розмірі 17 150,00 грн.

На виконання зазначеного вище наказу, 14.03.2016р. був складений Висновок за результатом проведення службового розслідування за фактом крадіжки у ТВБВ №10015/0411 ( АДРЕСА_1 на. 17), яким встановлено осіб, бездіяльність яких сприяла спричиненому позивачу майнової шкоди вищезазначеному розмірі. Так, в ході проведення службового розслідування встановлено, що отримавши, повідомлення про спрацювання сигналізації на ТВБВ №10015/0404, охоронник ТВБВ №10015/0411 філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_2 , призначений на посаду наказом №4 від 17.06.2009р., не здійснив належним чином будь-яких дій реагування на спрацювання охоронно-тривожної сигналізації відповідно до п 2.4., 2.7., 2.8., 2.15.. 2.35 Посадової інструкції охоронника ТВБВ №10015/004 філії-Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_2 від 06.08.2012р., зокрема: не доповів про подію керуючому ТВБВ, не повідомив про отримання сигналу тривоги черговому органів поліції, не з`ясував причини спрацювання охоронно-тривожної сигналізації.

Згідно пояснювальної ОСОБА_2 наданої начальнику служби безпеки філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» 15.02.2016 року вбачається, що 12.02.2016 року він був на охороні ТВБВ №10015/0404, о 02.25 хв. він отримав на телефон дзвінок, який повідомив про спрацювання сигналізації ТВБВ №10015/0411. Він подзвонив касиру відділення ОСОБА_3 . Керуючому він не дзвонив, в поліцію також не дзвоним. Зазначив, що порушив обов`язки охоронника.

ОСОБА_2 підписав: 1) протокол проведення технічного навчання та заліків з працівників служби інкасації та охорони від 06.11.2009 р, від 19.11.2009 р., від 18.12.2009р., від 05.11.2010р.; 2) відомості інструктажу охоронників, операційної касових працівників та відповідальних осіб, щодо неухильного дотримання вимог нормативних документів з питань зберігання цінностей в банківських установах, порядку закриття - відкриття банківських установ, своєчасної перевірки працездатності засобів охоронно-тривожної сигналізації в установах Банку, недопущення фактів перевищення встановлених лімітів цінностей від 06.12.2011р.; 3) відомості інструктажу з усіма категоріям працівників Банку щодо їх дій при виникненні надзвичайних ситуацій та перевірки охоронно-тривожної сигналізації від 29.12.2011р.; 4) протокол проведення технічного навчання та прийняття заліків від 09.09.2014р.

Згідно наказу №3166 ВАТ «Державний Ощадний Банк України» №4 від 17 червня 2009 року ОСОБА_2 з 18 червня 2009 року призначений на посаду охоронника.

ВАТ «Державний ощадний банк України» перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» згідно постанови КМУ №502 від 06.04.2011 року.

Згідно наказу від 1040-к від 22.10.2011 року ОСОБА_2 переведений на посаду охоронника служби банківської безпеки в ТВБВ № НОМЕР_1 .

22.10.2011 року з ОСОБА_2 укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до п. 1 договору відповідач бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей.

Відповідно до посадової інструкції охоронника ТВБВ №10015/0404 ОСОБА_2 вбачається, що згідно п.2.4. розділу другого в разі злочинного посягання, спрацювання охоронної і тривожної сигналізації або інших нештатних ситуаціях діяти згідно розробленого порядку взаємодії з Березівським РВ ГУМВС України в Одеській області та підрозділу ПП «Олімп-Юг»;, згідно 2.8 цього ж розділу про всі надзвичайні події негайно інформувати керуючого ТВБВ №10015/0404 філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та спеціаліста з питань банківської безпеки, а в разі скоєння нападу або грубого порушення громадського порядку в ТВБВ №10015/0404 філії Одеського обласного управління «Ощадбанк» і в Березівське РВ ГУМВС України в Одеській області та здійснювати охорону слідів злочину до прибуття його працівників.

Згідно пояснювальної ОСОБА_3 наданої начальнику служби безпеки філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» 15.02.2016 року вбачається, що з 12.02.2016 на 13.02.2016 року вона знаходилась вдома. Подзвонив охоронник, вона не чула. Про надзвичайну подію взнала від старости школи і одразу виїхала на місце події, де виявила відкриття вхідних дверей, про що повідомила керуючу ОСОБА_6 в 4.30 год. Дублікат ключа від сейфу був залишений на робочому місці. Визнала, що порушила вимоги правління АТ «Ощадбанк».

ОСОБА_3 підписала 1) відомості інструктажу охоронників, операційної касових працівників та відповідальних осіб, щодо неухильного дотримання вимог нормативних документів з питань зберігання цінностей в банківських установах, порядку закриття - відкриття банківських установ, своєчасної перевірки працездатності засобів охоронно-тривожної сигналізації в установах Банку, недопущення фактів перевищення встановлених лімітів цінностей від 06.12.2011р.; 2) відомості інструктажу з усіма категоріям, працівників Банку щодо їх дій при виникненні надзвичайних ситуацій та перевірки охоронно-тривожної сигналізації від 29.12.2011р.,

Згідно наказу від 22.10.2011 року ОСОБА_3 переведена на посаду контролера-касира в ТВБВ №10015/04.11.

22.10.2011 року з ОСОБА_3 укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до п. 1 договору відповідач бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей.

Відповідно до посадової інструкції контролера-касира ТВБВ №10015/0411 філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 вбачається, що згідно п.2.2. розділу другого забезпечує зберігання готівки та цінностей у касі ОПЕРв; своєчасно інформувати керівництво ТВБВ №10015/0404 про всі обставини, що загрожують забезпеченню схоронності готівки та цінностей; п.4.1. контролер несе персональну відповідальність за не збереження цінностей.

Згідно наказу №585 від 25.07.2011 року філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» Про реорганізацію філії Березівського відділення №3166 АТ «Ощадбанк» та підпорядкованої їй мережі, з 22.10.2011 року ТВБВ 1 типу №10015/0404 філії Одеського обласного управління визначено базовим відділенням для здійснення координації бізнес-діяльності, організації та контролю виробничої діяльності, обробки первинних документів підзвітних та підконтрольних йому установ, які обліковуються на балансі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та територіально знаходяться у Березівському районі Одеської області (Додаток №1 до наказу).

Згідно дод.1 до наказу №585 від 25.07.2011 року територіальне відокремлене безбалансове відділення №10015/0411 філії Березівського відділення №3166 АТ «Ощадбанк» приєднане до філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Постановою заступника начальника ВП начальника СВ Березівського СП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області від 09.10.2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000250 від 14.04.2016 року закрито у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України.

Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст.130 КЗпП України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно з частиною першою статті 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

Відповідно до статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Тлумачення наведених норм дозволяє зробити висновок, що при вирішенні питання про покладення на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків, та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, з`ясуванню та доведенню підлягають обставини щодо наявності прямої дійсної шкоди та її розміру; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними.

Згідно зі ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №477/24, касири при здійсненні готівкових операцій з грошовими одиницями належать до посад або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Згідно ч.3 ст. 36-1 КЗпП у разі передачі суб`єкта господарювання трудові відносини працівників продовжуються із набувачем. Права і обов`язки за трудовими договором, що існували між працівниками і відчужувачем, переходять до набувача.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій.

Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність.

Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина.

Зі змісту ч.2ст.130 КЗпП України матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди.

Трудове законодавство не містить визначення вини. Тому слід використовувати визначення вини, викладене в ст.ст. 23, 25 Кримінального кодексу України з урахуванням особливостей трудових правовідносин.

Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки).

Умисел характеризується тим, що працівник усвідомлює протиправність свого діяння (дії чи бездіяльності), а також передбачає негативні наслідки своєї протиправної поведінки та бажає або свідомо допускає їх настання.

Необережність працівника, яка спричинила шкоду, як правило, полягає в недостатній передбачливості при виконанні трудових обов`язків: працівник або не передбачив негативних наслідків своєї дії чи бездіяльності, хоча міг і повинен був передбачити їх; або передбачив, однак легковажно понадіявся їх попередити.

Якщо працівник усвідомлював, що в його діях не виявляється належна турботливість про збереження майна власника, якщо він передбачав можливість настання прямої дійсної шкоди, але легковажно розраховував запобігти цим наслідкам, має місце не-обережна вина працівника у формі самовпевненості.

Якщо працівник не усвідомлював, що в його діях немає належної турботливості про збереження майна власника, якщо він не передбачав можливості заподіяння майну власника прямої дійсної шкоди, хоча за обставин, що склалися, міг і повинен був це усвідомлювати, у діях працівника є ознака необережної вини у формі недбалості.

Самовпевненість та недбалість також не виділяються вКЗпПУкраїни, але ці дві форми необережної вини також можуть враховуватися при визначенні розміру прямої дійсної шкоди, що підлягає покриттю працівником відповідно дост.137 КЗпП.

Матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу чи необережності. Форма вини впливає на вид та межі матеріальної відповідальності.

Прямий зв`язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника.

У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті81 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що в 2011 році він не укладав договір про повну матеріальну відповідальність з позивачем та не пройшов відповідний інструктаж стосовно дій у випадку незаконного заволодіння матеріальними цінностями банку не заслуговують на увагу, оскільки позивачем надано в розпорядження суду договір про повну матеріальну відповідальність з позивачем, який змінив свою організаційну правову форму в 2011 році, дії охоронника, у випадку загрози заволодіння матеріальним цінностями, були зазначені і в новій посадовій інструкції відповідача ОСОБА_2 . Окрім того всі інструктажі, які проходив відповідач ОСОБА_2 до зміни організаційно правової форми товариства є для нього обов`язковими в розумінні вимог ч. 3 ст. 36-1 КЗпП.

Винні, протиправні дії вчинені відповідачами, що призвели до заподіяння шкоди, як обов`язкові умови покладення на працівників матеріальної відповідальності, в суді доведено позивачем. Таким чином з наявних у справі доказів, можна дійти висновку, що винними протиправними діями відповідачів позивачу заподіяно матеріальної шкоди і вони мають нести цивільну відповідальність.

Аналізуючи наведені вище положення діючого законодавства у сукупності з наданими позивачем письмовими доказами, суд дійшов висновку, що відповідачі мають солідарно відшкодувати позивачу матеріальні збитки в сумі 17150,00 грн.

Статтею 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн.

Оскільки позовну вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками задоволено в повному обсязі, то вказана сума судового збору підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 130-132, 134 КЗпП України, ст. 22 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 141, 265, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Березівським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_4 , виданий 13.12.2000 року Березівським РВ УМВС України в Одеській області) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (ЄРРПОУ 09328601, МФО 328845) майнову шкоду в розмірі 17150 (сімнадцяти тисяч ста п`ятдесяти) гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Березівським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_4 , виданий 13.12.2000 року) Березівським РВ УМВС України в Одеській області на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (ЄРРПОУ 09328601, МФО 328845) судовий збір в розмірі 1378 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 10.10.2024 року.

Суддя Панчишин А.Ю.