Номер провадження: 22-ц/813/5035/24
Головуючий у першій інстанції Портна О.П.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором займу,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором займу.

Позовна заява обґрунтована тим, що 19 липня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір займу, за яким вона отримала від ОСОБА_1 позику у сумі 26 200 гривень (екв. 1000 дол. США) строком на 3 місяці. Боржниця жодного платежу не зробила і позику не повернула.

Поручителями ОСОБА_2 по зазначеному договору займу є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Станом на 05 червня 2023 року займ та відсотки за користування займом ОСОБА_2 не сплачені.

22 вересня 2022 року постановою Одеського апеляційного суду у справі №521/19758/18 солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 стягнено 83 940 гривень за Договором займу від 19.07.2018.

Відповідно до п. 4.2. договору у разі, якщо позичальник не здійснив плановий щомісячний платіж за користування позикою повністю до дати, яка вказана у пункті 4.1 договору, процентна оплата буде складати 2% в день (732% річних від суми позики), тобто у розмірі 524 гривні (екв. 20 дол США).

За період з 31.08.2018 по 31.08.2019 відсотки за користування займом за 365 днів складають 191260 гривень, що еквівалентно 7300 дол США.

Короткий зміст клопотання про закриття провадження у справі.

16 листопада 2023 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Білика Віктора Станіславовича, надійшла заяви про закриття провадження у справі, яка обґрунтована тим, що в матеріалах справи вже наявна постанова Одеського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року по цивільній справі № 521/19758/18, якою вже стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором займу від 19 липня 2018 року в сумі 83840,00 гривень, яка складається з суми позики у розмірі 26200,00 гривень, відсотків за користування позикою у розмірі 20960,00 гривень, пені у розмірі 10480,00 гривень, штраф у розмірі 26200,00 гривень та судовий збір. Вказане рішення набрало законної сили одразу, після його винесення. Водночас звертає увагу суду на те, що зі змісту прохальної частини позовної заяви від 07.06.2023 року вбачається, що позивач повторно просить суд стягнути з відповідачів грошові кошти у розмірі 7300 доларів США за договором позики від 19.07.2018 року, без належного обґрунтування, що стало підставою повторного звернення до суду, та чому відповідачі зобов`язані сплачувати вказані кошти окремо від вищевказаної постанови.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Білик В.С., про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором займу задоволено. Закрито провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про стягнення заборгованості за договором займу.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про тотожність предмету спору, так як цивільна справа №521/19758/18 та дана цивільна справа містять різний предмет та підстави позову.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 02 жовтня 2024 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 11 жовтня 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції послався на те, що:

1) набрало законної сили рішення суду, постановлене в порядку цивільного судочинства, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з чим клопотання представника відповідача є обґрунтованим та підлягає задоволенню;

2) суд погодився з доводами адвоката Чорнуцького В.П., а саме враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16), про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Відповідно до правової позиції ВС викладеної у постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 462/4724/20 (провадження № 61-19935св21), пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Однак судова колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Результат аналізу пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що «за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

На підставі матеріалів справи вбачається, що у вказаній позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на його користь 7300 дол. США з виплатою по курсу НБУ на день платежу за договором позики від 19.07.2018.

Позовна заява обґрунтована саме тим, що відповідно до п. 4.2. договору у разі, якщо позичальник не здійснив плановий щомісячний платіж за користування позикою повністю до дати, яка вказана у пункті 4.1 договору, процентна оплата буде складати 2% в день (732% річних від суми позики), тобто у розмірі 524 гривні (екв. 20 дол США).

За період з 31.08.2018 по 31.08.2019 відсотки за користування займом за 365 днів складають 191260 гривень, що еквівалентно 7300 дол США.

Таким чином, предметом позову є стягнення відсотків за користування позикою, які передбачені п. 4.2 договору позики від 19.07.2018 за період з 31.08.2018 по 31.08.2019.

Водночас у провадженні судів була цивільна справа №521/19758/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики скасовано. Прийнято постанову. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором займу від 19 липня 2018 року в сумі 83840,0 гривень , яка складається з:

- суми позики у розмірі 26200,00 гривень;

- відсотків за користування позикою у розмірі 20960,00 гривень;

- пені у розмірі 10480,00 гривень;

- штраф у розмірі 26200,00 гривень.

У мотивувальній частині постанови зазначено, що «за період з 19.07.2018 р. по 30.08.2018 р. відсотки за користування позикою за 40 днів складають 20960,0 грн. (26200 х 2% х 40)».

Тобто, предметом позову у цивільній справі №521/19758/18 було стягнення суми позики, відсотків за користування позикою, пені та штрафу за період з 19.07.2018 по 30.08.2018.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що предмети позову у цих двох цивільних справах не є тотожними, так як позивачем заявлено різні періоди користування позикою, за які, на думку позивача, необхідно стягнути відсотки.

Додатково апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що належність відповідачів до кола учасників справи, наслідки залучення неналежного відповідача та вирішення питання щодо поручительства осіб вирішується саме під час розгляду справи по суті і винесення рішення суду по суті спору, а не під час закриття провадження у справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк