ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 707/3628/23
Провадження № 22-ц/821/1273/24
Категорія: 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

представник позивача: адвокат Сокуренко Наталія Вікторівна

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 травня 2024 року (ухваленого під головуванням судді Смоляра А.О. в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

27 листопада 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.04.2018 між ПАТ КБ «Приватбанк» (у зв`язку зі зміною типу товариства 14.06.2018 змінено назву на АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, за яким йому було надано преміальні картки типу «World Black Edition».

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ОСОБА_1 йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 210000 грн.; 26.04.2021 розмір кредитного ліміту за договором б/н було зменшено до 206 640 грн.

Позивач вказував, що банк виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що має відображення в розрахунку заборгованості.

Внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором б/н від 20.04.2018 та несвоєчасною сплатою належних платежів, за відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 189 539,17 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту - 189539,17 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 0,00 грн., 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, нарахована пеня -0,00 грн.. нарахована комісія 0,00 грн.

За таких обставин позивач, відповідно до розрахунку заборгованості, просить стягнути з відповідача на свою користь загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 189 539,17 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29 травня 2024 року позовні вимоги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 20.04.2018 в розмірі 175 036,58 грн. та судовий збір у розмірі 2615,64 грн.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідач ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації з 27.02.2022, то на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом у зазначений період.

Судом встановлено, що станом на 28.02.2022 (до мобілізації відповідача) заборгованість становила 213139,20 грн., після чого відповідачем було погашено 38102,62 грн. Тому з урахуванням поширення на ОСОБА_1 пільг, передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», залишок заборгованості по тілу кредиту складає 175036,58 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі, поданій 26 червня 2024 року, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим із порушенням норм процесуального та із неправильним застосуванням норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 травня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову на період воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник посилається на положення Закону України «Про споживче кредитування», зі змінами, що визначають особливості врегулювання простроченої заборгованості споживачів - військовослужбовців та їх родичів на період воєнного стану. Зокрема, цим Законом встановлено тимчасову заборону на врегулювання простроченої заборгованості для захищених осіб та їх близьких осіб на час воєнного стану та протягом 90 днів з дня його припинення. Вважає, що вказані норми Закону щодо нього підлягають застосуванню, оскільки він є військовослужбовцем, що підтверджується відповідними доказами. Стверджує про обізнаність банку про дану обставину.

02 липня 2024 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» - адвоката Сокуренко Н.В., в якій остання, вважаючи рішення суду першої інстанції в незадоволеній частині необгрунтованим, просить скасувати його в цій частині та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нарахування банком відсотків за користування кредитом в період мобілізації відповідача.

З наявної в матеріалах справи виписки по рахунку вбачається, що відсотки за користування кредитом після мобілізації до ЗСУ відповідача, банком не стягувались, оскільки були списані за кредитом військовослужбовця.

Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» банком відсотки не нараховувались , а нараховані до 01.07.2022 року були списані, після отримання від відповідача повідомлення про призов на військову службу під час мобілізації.

Відзиви на апеляційні скарги на адресу Черкаського апеляційного суду не надходили.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 20.04.2018 між ПАТ КБ «Приватбанк» (у зв`язку зі зміною типу товариства 14.06.2018 змінено назву на АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, за яким йому було надано преміальні картки типу «World Black Edition».

При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що вона разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Згідно п.п.2.1.1.2.2 Договору, Тип кредиту відновлювана кредитна лінія. Відновлювана кредитна лінія - вид кредиту, який передбачає можливість Клієнта отримувати кошти періодично по мірі необхідності в рамках встановленого заздалегідь ліміту, погашати всю суму заборгованості або тільки її частину, здійснювати повторне запозичення протягом терміну дії кредитної лінії.

Відповідно до п.2.1.1.2.3 Договору, мета кредиту споживчі цілі. Примітка: Відповідно до статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються позичальникові на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. На цій підставі Сторони узгодили, що кредит надається на здійснення будь-яких споживчих трат Клієнта. Трати це будь-які операції з кредитної картки Клієнта, здійснені за рахунок наданого Банком кредиту шляхом: переказу коштів з рахунка Клієнта з метою оплати вартості товарів і послуг (в тому числі сплати процентів за користування кредитними коштами); перерахування коштів зі свого рахунка на рахунки інших осіб; отримання коштів у готівковій формі в касах банків, через банкомати; здійснення інших операцій, передбачених договором обслуговування між Банком та Клієнтом.

Згідно п.п.2.1.1.2.5 Договору, протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінений Банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення та не потребує додаткового погодження з клієнтом.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ОСОБА_1 йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 210000 грн.; 26.04.2021 розмір кредитного ліміту за договором б/н було зменшено до 206640 грн.

Відповідно до виписки за період 25.04.2018 по 09.11.2023 та розрахунку заборгованості за договором б/н від 20.04.2018, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних кошів та сплати відсотків за їх користування, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

Відповідно до п. 2.1.1.3.1 Договору, в разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

Відповідно до п. 2.1.1.6.1. Договору сторони узгодили, що в разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку, передбаченому п. 2.1.1.3.1. Договору, щонайменше на один календарний місяць, Банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за Договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі.

Згідно до п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від сумі неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60% для преміальних карток.

Внаслідок порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором б/н від 20.04.2018 та несвоєчасною сплатою належних платежів, за відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 189539,17 грн.: заборгованість за тілом кредиту - 189539,17 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 0,00 грн., 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК, нарахована пеня -0,00 грн.. нарахована комісія 0,00 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про споживче кредитування» (далі Закон).

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується факт укладення між сторонами кредитного договору № б/н від 20.04.2018 року.

При цьому, суми заборгованості чи підстави їх нарахування ОСОБА_1 не оспорюються, а рішення оскаржується з підстав того, що він належить до захищеної категорії осіб та за приписами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено тимчасову заборону на врегулювання простроченої заборгованості для захищених осіб та їх близьких осіб на час воєнного стану та протягом 90 днів з дня його припинення.

Відповідач вважає, що вказане є підставою для відмови в задоволенні позову.

Перевіривши дані доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Закон України «Про споживче кредитування» регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Пунктом 6-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні»), визначено, що під час врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія, фізичні та юридичні особи, залучені на договірних засадах кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією до безпосередньої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем або майновим поручителем, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, додатково зобов`язані дотримуватися додаткових вимог щодо етичної поведінки, зокрема не взаємодіяти за власною ініціативою із споживачем, який у передбачений цим пунктом спосіб повідомив про свою належність до захищеної категорії або щодо належності якого до захищеної категорії у передбачений цим пунктом спосіб повідомили близькі особи такого споживача, його представники, спадкоємці, поручителі, майнові поручителі або треті особи, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію (пункт 1).

Отже, саме під час врегулювання простроченої заборгованості, у період дії воєнного стану в Україні, кредитодавцю належить дотримуватися вимог щодо етичної поведінки.

Разом з тим термін «врегулювання простроченої заборгованості» в Законі вживається в специфічному значенні, яке визначено п. 1 ч. 1 ст. 1 цього Закону. Так, врегулювання простроченої заборгованості це здійснювані кредитором, новим кредитором, колекторською компанією заходи, спрямовані на погашення у позасудовому порядку заборгованості споживача, який прострочив виконання грошового зобов`язання (прострочена заборгованість) за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 цього Закону.

Системний аналіз зазначеної норми вказує на те, що врегулювання простроченої заборгованості має місце при вирішенні питань в позасудовому порядку, який визначає собою дії громадян і юридичних осіб з відстоювання своїх прав і захисту охоронюваних законом інтересів, який здійснюється ними самостійно, без звернення до суду. Позасудовий захист цивільних прав характерний тим, що особа може врегулювати всі спірні питання, пред`явивши свої вимоги безпосередньо до особи, що порушила її права чи перешкоджає в реалізації таких прав.

Натомість, у даному випадку мова йде про судовий порядок захисту прав позивача (кредитора), оскільки останній висуває до відповідача (боржника) певну матеріально-правову вимогу про поновлення порушеного права шляхом пред`явлення позову до суду.

За викладених обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у задоволенні позову слід відмовити, так як до відповідача підлягає застосуванню положення Закону України «Про споживче кредитування» щодо встановлення тимчасової заборони на врегулювання простроченої заборгованості для захищених осіб та їх близьких осіб на час воєнного стану та протягом 90 днів з дня його припинення, оскільки дана норма підлягає застосуванню під час врегулювання простроченої заборгованості в позасудовому порядку.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 належить відмовити.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк», апеляційний суд враховує наступне.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що до мобілізації відповідача заборгованість становила 213139,20 грн., після чого відповідачем було погашено 38102,62 грн. Тому з урахуванням поширення на ОСОБА_1 пільг, передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», залишок заборгованості по тілу кредиту складає 175 036,58 грн.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

У справі, рішення в якій переглядається, апеляційним судом встановлено, що 20.04.2018 між ПАТ КБ «Приватбанк» (у зв`язку зі зміною типу товариства 14.06.2018 змінено назву на АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, за яким йому було надано преміальні картки типу «World Black Edition».

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ОСОБА_1 йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 210000 грн.; 26.04.2021 розмір кредитного ліміту за договором б/н було зменшено до 206640 грн.

На підтвердження операцій по кредитній картці позивачем надано виписку за договором №б/н від 20.04.2018, згідно якої баланс на кінець періоду, тобто станом на 25.02.2023 склав 189539,17 грн. та розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 07.11.2023 склала 189539,17 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 189539,17 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 0,00 грн., 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК, нарахована пеня -0,00 грн.. нарахована комісія 0,00 грн.

Такі обставини встановлені під час апеляційного перегляду на підставі наявних у справі доказів.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З виписки по картковому рахунку позичальника, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 активно користувався отриманими ним кредитними коштами. Ця виписка відповідає приписам пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 є належним доказом кредитних правовідносин сторін, що узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц, а отже є підтвердженням того факту, що відповідач отримував зазначені кредитні картки та користувався ними.

Як встановлено із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації з 27.02.2022.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року, статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.

За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.

Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.

Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18).

Таким чином, на відповідача ОСОБА_1 поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом у зазначений період.

З виписки по картковому рахунку позичальника вбачається, що під час дії воєнного стану, коли відповідач як військовослужбовець брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації Банк нараховував йому проценти відповідно до умов укладеного договору.

Між тим, після того, як відповідач надав банку інформацію про те, що він призваний на військову службу за мобілізацією, Банк на виконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» скасував частину процентів позичальника, нарахованих з 27 лютого 2022 року (з моменту мобілізації відповідача) у загальному розмірі 14 102, 62 грн ( 29.03.2022 5967,92 грн; 10.06.2022 7134,30 грн; 06.07.2022 1000,40 грн), що належним чином відобразилось у виписці по рахунку та розрахунку заборгованості.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.04.2018 року зазначених обставин не врахував та помилково зменшив заборгованість, врахувавши часткові погашення боргу відповідачем, не надавши належної оцінки розрахунку заборгованості та виписці по рахунку.

Виходячи з встановлених обставин справи, слід погодитись з розрахунком позивача, згідно з яким заборгованість відповідача перед банком станом на 07.11.2023 року складає 189539,17 грн.

Таким чином, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 20.04.2018 в розмірі 189539,17 грн.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 травня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, то відповідно до пункту 1 частини 1 статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції (2843,09 грн.) та при подачі апеляційної скарги (4026,00 грн.) підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк».

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 травня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д; ) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 20.04.2018 в розмірі 189 539,17 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д; ) судовий збір у розмірі 6869,09 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 10 жовтня 2024 року/