Справа 524/4796/24
Провадження № 2/524/1944/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 рокуАвтозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17.04.2010 між ним та відповідачем було укладено шлюб. За час шлюбу за спільні кошти вони набули в інтересах сім`ї спільне майно квартиру АДРЕСА_1 . Право власності надане нерухоме майно було зареєстровано за відповідачем.

На даний час вони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач надав заяву про визнання позову.

УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

30.04.2024 Автозаводським районним судом м. Кременчука було ухвалено рішення у справі № 524/3001/24, яким розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 17.04.2010.

18.02.2019 між ПП «Будівельна фірма «Каріатида» та ОСОБА_2 укладено договір № 56/2-К купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості(квартиру). Об`єкт будівництва за даним договором- багатоповерховий житловий будинок по АДРЕСА_2 . Пунктом 2.1 договору визначено, що майнові права на об`єкт нерухомості(квартиру) являють собою права вимоги на отримання у власність квартири з будівельним номером АДРЕСА_3 .

23.03.2021 було зареєстровано право власності відповідача, ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею (кв.м) :97, житловою площею(кв.м): 53,9

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 15.04.2024, оціночна вартість об`єкту оцінки- квартири АДРЕСА_1 складає 238964 грн.

НОРМИ ПРАВА

Пунктом 3 ч.1 ст.57, ст.60 Сімейного кодексу України(далі - СК України) передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В ст.70, ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23, 25, 30 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК 2947-14 щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК 435-15, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

ОЦІНКА СУДУ

Конструкція статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи заяву відповідача про визнання позову та з огляду на те, що вказана заява не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти заяву відповідача про визнання позову та задовольнити позов ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат.

Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат, тому суд покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст. 81, 142, 200,258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер майна: 104, Загальна площа (кв.м): 97, Житлова площа (кв.м): 53,9.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер майна: 104, Загальна площа (кв.м): 97, Житлова площа (кв.м): 53,9.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ