ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9091/24 Справа № 175/6688/23 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариси Леонідівни, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024року,

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2023року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , звернувся в суд з позовом до Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області та 07 листопада 2023року уточнивши позовні вимоги, просив визначити йому додатковий строк в три місяці з дня набрання цим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , по смерті якого у спадщину залишилось спадкове майно, який в Заповіті від 01 червня 2012року на випадок своєї смерті залишив розпорядження про те, що все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, усі майнові права та обов`язки належні йому на час посвідчення заповіту, а також майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті він заповідає ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 в позовній заяві вказував на те, що він разом із іншою спадкоємицею ОСОБА_4 , дружиною померлого, ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулись до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариси Леонідівни із заявами в яких ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 , а позивач ОСОБА_1 склав Заяву про відмову від спадщини за заповітом після батька на користь матері.

Однак як стверджує заявник в подальшому з`ясувалось що шлюб між спадкодавцем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірваний рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2010року, в з огляду на що ОСОБА_4 втратила право на спадщину, та нотаріусом 07 жовтня 2023року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, про що ухвалено відповідну постанову.

Та заявник стверджував, що пропущення строку сталося саме через те, що він відмовився від спадщини на користь ОСОБА_4 , яка втратила право на спадкування, та про порушення свого права на спадкування як єдиного спадкоємця після смерті ОСОБА_1 він дізнався після того як нотаріус через значний проміжок часу відмовив матері у спадкуванні і виніс Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 жовтня 2023року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції у своїх висновках погодився з доводами позивача з приводу того, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , який відмовився від спадщини згідно заяви від 21 лютого 2017року.

Правові підстави для відмови в позові суд вбачав у тім, що позивач у встановлений законом строк чи після його закінчення не звертався до нотаріуса із заявою про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, а ОСОБА_4 на користь якої позивач відмовився від спадщини нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом 07 жовтня 2023року.

Та суд вважав що у позивача не було поважних причин, які би були перешкодою для звернення позивача до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини.

Інший висновок суду зводився до того, що позивач обрав неефективний спосіб захисту, який на думку суду не призведе до поновлення його прав та законних інтересів.

З рішенням суду позивач не погодився, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 висловив вимогу про скасування рішення та задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що поза увагою суду залишилась та обставина, що спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття спадщини на користь матері ОСОБА_4 та він не був обізнаний з тим, що спадкодавець розірвав шлюб згідно заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2010року, про що дізнався тільки з Постанови приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариси Леонідівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 жовтня 2023року.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення позивача та його представника, за відсутності інших учасників справи, явка яких не є обов`язковою, повідомлених про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити за таких підстав.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

За змістом Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 13 вересня 2016року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; актовий запис про смерть від 13 вересня 2016року за № 97 вчинений Дніпропетровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області /копія свідоцтва про смерть а.с.9, 10/; на час відкриття спадщини ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав в будинку АДРЕСА_1 з 23 листопада 1993року по день смерті, також за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_4 з 06 липня 1998року та ОСОБА_1 з 09 січня 2013року /а.с.19/.

Матеріали справи містять Заповіт від 01 червня 2012року за змістом якого ОСОБА_3 на випадок своєї смерті залишив розпорядження про те, що все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, усі майнові права та обов`язки належні йому на час посвідчення заповіту, а також майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті він заповідає ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. та зареєстровано в реєстрі за № 440 /копія заповіту а.с.11/.

ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 /копія свідоцтва про народження а.с.8/.

Матеріали справи містять заяву від 15 лютого 2017року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , та звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариси Леонідівни із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за законом, після ОСОБА_1 а, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.12/.

21 лютого 2017року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариси Леонідівни із заявою №16/2017, яка надійшла за номером №46 про відмову від прийняття спадщини на користь дружини спадкодавця ОСОБА_4 /а.с.13/; водночас матеріали справи містять іншу заяву від 21 лютого 2017року № 16/2017, в якій зазначено що вона надійшла за номером №45 від ОСОБА_1 а, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , адресовану також приватному нотаріусу Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Ларисі Леонідівні однак за змістом якої ОСОБА_1 відмовляється від належної йому спадщини за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 /а.с.14/.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариси Леонідівни від 07 жовтня 2023року ОСОБА_4 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії,- видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки не підтверджуються родинні стосунки спадкоємця із спадкодавцем про що як зазначено в Постанові нотаріус дізналася в процесу підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб за № 6 від 21 березня 2023року /а.с.18/.

Відповідно до свідоцтва про одруження від 19 листопада 1999року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб; водночас згідно заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2010року, шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано (а.с.15,16); та ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2023року ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2010року /а.с.50-51/.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 в задоволенні вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини суд першої інстанції зробив висновок про те, що правове значення для цієї справи має тільки процесуальна поведінка спадкоємця, котрий відмовився від спадщини та не відкликав своєї відмови в строк визначений законом, а також не повідомив жодних поважних причин пропущення строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

В апеляційному порядку сторони не заперечували встановлених судом обставин з приводу наявності Заповіту, який сторони не оспорили. Також не ставились під сумнів обставини, які не можуть бути предметом перевірки судом апеляційної інстанції, а саме:

з приводу реєстрації та проживання на час відкриття спадщини місця проживання спадкодавця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 а в будинку АДРЕСА_1 ;

звернення ОСОБА_4 15 лютого 2017року № 41 спадкова справа №16/2017 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після ОСОБА_1 а, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

звернення ОСОБА_1 а до нотаріуса із двома письмовими заявами від 21 лютого 2017року за № 46 спадкова справа № 16/2017 про відмову від прийняття спадщини на користь дружини спадкодавця ОСОБА_4 , та від 21 лютого 2017року за № 45 спадкова справа № 16/2017 про відмову від належної ОСОБА_1 у спадщини за заповітом після батька;

а також обставини щодо отримання відповідного рішення про відмову ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії,- видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки не підтверджуються родинні стосунки спадкоємця із спадкодавцем, - згідно Постанови нотаріуса від 07 жовтня 2023року.

У даній справі також не заперечувались обставини щодо необізнаності позивача, а також його матері ОСОБА_4 з тим, що спадкодавцем було розірвано шлюб з ОСОБА_5 , мамою позивача заздалегідь до відкриття спадини і наявності заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2010року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини у справі та неправильно застосував норми матеріального права.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

З наявних у суду матеріалів справи вбачається, що мав місце Заповіт від 01 червня 2012року, який було складено спадкодавцем щодо свого сина спадкоємця ОСОБА_1 а. Та позивач в ході судового розгляду документальними доказами підтвердив спорідненість із заповідачем ОСОБА_3 , який приходився йому батьком, мамою позивача є ОСОБА_4 .

За змістом частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права, апеляційний суд, виходить з того, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 , а також його мама, ОСОБА_4 , котра вважала себе спадкоємцем за законом першої черги, на час відкриття спадщини постійно проживали та їх місце проживання було зареєстроване разом із спадкодавцем ОСОБА_3 та вони могли не подавати заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Та спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Водночас статтею 1274 ЦК України передбачено право спадкоємця на відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи, зокрема частиною першої цієї статті визначено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом; та за змістом частини другої - спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Ключові аргументи ОСОБА_1 а зводились до того, що він не відмовлявся від спадщини в цілому, а подав заяву про відмову від спадщини саме на користь матері ОСОБА_4 , що повністю узгоджується із змістом заяви від 21 лютого 2017року № 46, яка посвідчена приватним нотаріусом Юрченко Л.Л.

Відповідач не довів та в ході розгляду справи не підтверджено належними доказами існування жодних обставин які би об`єктивно свідчили про те, що спадкоємець ОСОБА_1 був обізнаний із обставинами щодо припинення шлюбу та відсутності родинних відносин спадкодавця ОСОБА_3 із ОСОБА_4 , що повністю виключало її право на спадкування на час подання нотаріусу заяви № 46 та № 45 від 21 лютого 2017року і фактично не узгоджувалося із волевиявленням спадкоємця ОСОБА_1 .

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Отож судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Також ніщо не вказує на те, що позивач взагалі відмовився від прийняття спадщини і не мав наміру успадковувати майно після смерті батька ОСОБА_3 , за відсутності будь-яких інших спадкоємців, оскільки в іншій заяві від 21 лютого 2017року № 45 вже йшлося про відмову позивача від належної йому спадщини за заповітом.

Частиною п`ятою статті 1273 ЦК України унормовано, що відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

Тож за встановлених обставин позивач як син спадкодавця який на час відкриття спадщини проживав постійно із спадкодавцем зберіг право на спадкування після смерті батька за законом, як спадкоємець першої черги.

Водночас згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Водночас, якщо обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

За конкретних обставин цієї справи позивач вибрав захист своїх спадкових прав у спосіб створення йому умов для можливості відкликання своєї відмови від прийняття спадщини на користь матері.

Частиною першою статті 1270 ЦК України унормовано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до положень частини шостої статті 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Та стосовно обставин справи ОСОБА_1 не звернувся до нотаріуса у межах шестимісячного строку із заявою про відкликання відмови від прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

За конкретних обставин цієї справи спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про відкликання відмови від прийняття спадщини та за умови що він це зробив з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини та виходить з того, що єдиною причиною за якої позивач не реалізував своє право на відкликання відмови від прийняття спадщини є те що він не був обізнаний із обставинами щодо відсутності у спадкоємця на користь якої він відмовився від спадкування будь-яких спадкових прав після ОСОБА_3 .

Заразом також підтверджено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 12 жовтня 2023року майже відразу як дізнався про порушення свого права з Постанови приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариси Леонідівни від 07 жовтня 2023року.

Та враховуючи не наведення судом обґрунтування, чому він відмовився розглядати ключові аргументи висунуті заявником в його позовній заяві, висновок щодо неповідомлення позивачем про причини через які він не звернувся із заявою про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини не випливають із обставин справи і не може бути сумісним із принципом верховенства права та вважатися позбавленим свавілля.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Отже з мотивів правового захисту прав спадкоємця, за умови заперечення прав позивача на спадкування через наявність двох заяв про відмову від спадкування не має практичної доступної для позивача можливості виправити встановлені в даній справі порушення в інший спосіб аніж визначення йому додаткового строку у три місяці з дня набрання цим рішенням законної сили для подання заяви про відкликання відмови від прийняття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На думку колегії апеляційного суду, існують підстави для висновку, що зазначені позивачем обставини викликали у нього істотні труднощі для вчасного звернення до нотаріуса та відкликання відмови від прийняття спадщини, тому право позивача на прийняття спадщини підлягає захисту.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці з дня набрання цим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: