Справа № 129/2922/18
Провадження № 22-ц/801/2000/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 рокуСправа № 129/2922/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Гайсинська міська рада, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Дєдова С. М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Гайсинської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією багатоквартирного будинку, спорудами загального користування та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Гайсинської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією багатоквартирного будинку, спорудами загального користування та стягнення моральної шкоди. Зазначав, що він, є власником квартири АДРЕСА_1 , яку отримав у спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свої матері ОСОБА_8 . По сусідству із ним, у вказаному житловому будинку, в кв. АДРЕСА_2 проживає сім`я відповідача ОСОБА_2 . Житловий будинок, є одноповерховим та має три квартири, які знаходяться у приватній власності. Під`їзд до належної йому квартири проходить повз квартиру АДРЕСА_2 , що є частиною будинку відповідачів, земельна ділянка знаходиться в загальному користуванні. Для в`їзду на подвір`я з вулиці є ворота, якими користувалися всі мешканці будинку.

Навколо будинку є загальна неприватизована прибудинкова територія. На прибудинковій території знаходяться господарські споруди, деякі з них знаходяться у загальному користуванні, а саме: сарай на три відділення (позначений на схематичному плані літерою В) для кожної квартири, туалет загального користування на два відділення. Приміщення сараю (позначений на схематичному плані літерою Б) належить позивачу ОСОБА_1 , а залізний гараж (позначений на схематичному плані літерою Г) належить сім`ї відповідачів Бойків. Користування земельною ділянкою здійснювалося за спільною домовленістю. Відповідачі самочинно, на свій розсуд, на території подвір`я житлового будинку АДРЕСА_2 відокремили частку для самостійного користування, без врахування домовленостей, та захопили, відокремлену за спільною згодою земельну ділянку для насаджень власниками квартири АДРЕСА_3 , заборонили користування вищевказаною штучно відокремленою земельною ділянкою, заборонили збирання плодів груші та інших насаджень. Побудували курник, спорудили вольєр, у якому утримували собаку, встановили паркан, облаштували клітки та утримують кролів, перекрили прохід до туалету загального користування та прохід і проїзд до споруд загального користування. Влітку 2012 року відповідачі незаконно збудували паркани попереду та позаду будинку у дворі, чим штучно провели поділ прибудинкової території для себе. У такий спосіб власники кв. АДРЕСА_4 самостійно встановили межові знаки земельної ділянки із можливістю в`їзду автомобілем з вулиці для свого користування. Відповідачі фактично відокремили частину прибудинкової території для власного користування. Порушення прав власників квартири АДРЕСА_1 відбувається з боку відповідачів - власників квартири АДРЕСА_4 вже тривалий час. З цього приводу, неодноразово він звертався до правоохоронних органів та до міської ради за вирішенням конфлікту.

Оскільки відповідачі систематично та тривалий час порушують права власності та право користування позивача, що виявляється у блокуванні та самовільному переміщенні автомобіля, самовільному відмежуванні парканами земельної ділянки спільного користування, порушенні санітарних норм, забороняють знаходитись на самовільно відокремленій частині спільної території, вчиняють перешкоди у доступі, а також порушують інші права позивача, які за своїм характером є протиправними, що виявляється у скоєні правопорушень, приниження честі і гідності, завдання тілесних ушкоджень, систематично вчиняють суперечки, що протипоказано при наявності гіпертонічного захворювання, погрожують фізичною розправою, незважаючи при цьому на роз`яснення, пропозиції та вимоги Гайсинської міської ради, Гайсинського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, Гайсинської санітарно-епідеміологічної служби та часто уникають відповідальності, оскільки свідки події відсутні, показання свідків в силу родинних зв`язків не вважають об`єктивними, а самі відповідачі відмовляються давати пояснення користуючись своїм процесуальним правом, чим завдають позивачу ОСОБА_1 моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 70000 грн. Просив суд зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою та спорудами загального користування по АДРЕСА_2 , демонтувати за власні кошти самовільно:

- збудований паркан з металевої сітки висотою близько 0,5 метрів, який відокремлює зелені насадження від двору;

- збудований паркан з металевої сітки, який відокремлює частину громадського туалету та частину земельної ділянки загального користування позаду громадського туалету від іншої частини двору і привести туалет до належного санітарного стану;

- збудований дерев`яний паркан висотою 0,5 м. перед будинком;

- насадженні кущі, квіти та дерева перед будинком, які перешкоджають проїзду до кв. АДРЕСА_3 ;

- встановлений металевий вольєр, де утримуються тварини;

- встановлені клітки для утримання кролів;

- прибрати з подвір`я курей, качок та кролів.

Стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 70000 гривень.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2024 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою та спорудами загального користування по АДРЕСА_2 , за власні кошти демонтувати самовільно встановлений металевий вольєр, де утримуються тварини, та встановлені клітки для утримання кролів. Стягнуто ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з кожного в рівних частинах на користь ОСОБА_1 704 грн 80 коп понесених позивачем судових витрат у виді сплаченого судового збору при поданні позову. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначене рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухваливши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції помилково вказав про визнання ним факту відсутності перешкод у користуванні прибудинковою територією. Він цього факту не визнавав, від позовних вимог не відмовлявся. На даний час відповідачі продовжують використовувати земельну ділянку на власний розсуд та створюють йому перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою. Крім цього, враховуючи тривалість порушень допущених відповідачами суд неправомірно відмовив у стягненні з відповідачів моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду сторонами не оскаржується.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької від 01 серпня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так відмовляючи в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу збудованих парканів, насаджень кущів, квітів та дерев, суд першої інстанції виходив з того позивачем визнано, що станом на час ухвалення судового рішення у цій справі 01.08.2024 року, відсутні перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою та спорудами загального користування по АДРЕСА_2 .

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , починаючи із 09.03.2018 року та дотепер, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.03.2018 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2018 року є власником більшої частини квартири АДРЕСА_5 , до складу якої входить сарай Б, 1/3 частина сараю В, кухня 7,1 кв.м, житлові кімнати 12,4 кв.м, 9,2 кв.м, 12,6 кв.м. (а.с.а.с. 4-17 т.1), а іншу частину квартири АДРЕСА_3 спадкодавиця (мати позивача) ОСОБА_8 згідно із заповітом заповіла своїй онуці ОСОБА_7 (а.с.а.с. 4-17 т.1).

Житловий будинок, в якому проживає ОСОБА_1 є одноповерховим та має три квартири, які знаходяться у приватній власності.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 17.07.2007 року, виданого на підставі рішення Гайсинської міської ради №113 від 25.04.2007 року, на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_4 , а також допоміжні господарські будівлі -1/3 частина сараю «В», гараж «Г», що визнається сторонами і підтверджується матеріалами інвентарної справи.

Відповідно до договору дарування від 14.12.2007 року ОСОБА_6 належить квартира АДРЕСА_6 , що становить 28/100 частин будинку до складу якої входить 1/3 частина сараю В , сарай Д погріб Д/під, що визнається сторонами і підтверджується матеріалами інвентарної справи.

Навколо будинку є загальна неприватизована прибудинкова територія. На прибудинковій території знаходяться господарські споруди, деякі з них знаходяться у загальному користуванні, а саме: сарай на три відділення (позначений на схематичному плані літерою В) для кожної квартири, туалет загального користування на два відділення. Приміщення сараю (позначений на схематичному плані літерою Б) належить позивачу ОСОБА_1 , а залізний гараж (позначений на схематичному плані літерою Г) належить сім`ї відповідачів Бойків. Користування земельною ділянкою здійснювалося за спільною домовленістю.

Під`їзд до належної ОСОБА_1 квартири проходить повз квартиру АДРЕСА_2 , що є частиною будинку відповідачів, земельна ділянка знаходиться в загальному користуванні. Для в`їзду на подвір`я з вулиці є ворота, якими користувалися всі мешканці будинку.

Як вбачається з листа Гайсинської міської ради від 13.08.2018 року №03.05/03,17-М-27-997 на земельній ділянці по АДРЕСА_7 наявні: паркан з металевої сітки близько 0,5 м. висотою, що відокремлює зелені насадження від двору; металевий вольєр, де утримуються тварини (качки, кури); відокремлене праве відділення громадського туалету металевою сіткою до середини туалету, а також від лівого заднього кута туалету вздовж подвір`я до паркану позаду туалету та використовується для утримання домашніх тварин; клітки для утримання кролів; дерев`яний паркан висотою близько 0,5 м.; зелені насадження, які відокремлює вищевказаний дерев`яний паркан.

Апеляційним судом під час прослуховування звукозапису судового засідання встановлено, що ОСОБА_1 не визнавав відсутності перешкод з боку відповідачів у користуванні земельною ділянкою.

Більше того, ОСОБА_1 від заявлених позовних вимог не відмовлявся, така заява у матеріалах справи відсутня.

Згідно з ч.2 ст. 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України, за змістом якої власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Частиною 2 ст. 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку;

Згідно з ч.1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Частиною 3 ст. 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Пунктом г ч. 1 ст. 96 ЗК України, передбачено обов`язок землекористувачів не порушувати прав інших землекористувачів.

Пунктом 3.19 Правил ДБН 360-92 визначено, що на присадибній ділянці огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови в залежності від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій.

У відповідності з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до якого багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна;

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до якого спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче- огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Статтею 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до якого співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Статтею 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до якого співвласники зобов`язані: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин.

Відповідно до вимог Наказу Державного комітету України з питань житлового- комунального господарства №76 від 17.05.2005 року «Про затвердження Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 25.08.2005 р. за №927/11207 вказується, що прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Відповідно до вимог п. 3.1.2. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, у допоміжних приміщеннях жилого будинку повинен забезпечуватися належний санітарний, протипожежний стан.

Згідно з Постановою пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», а саме:

- п. 7 спори, пов`язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК);

- п. 19 у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Абзаци 1 і 2 пункту 19 постанови стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Пунктом г) ч. 1 ст. 96 ЗК України, передбачено обов`язок землекористувачів не порушувати прав інших землекористувачів.

Відповідно до ч 1 ст.377 ЦПК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатокварного) будівлю aбо споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених дня попереднього землевласника (землекористувача).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , яка за фактичним використанням є прибудинковою територією навколо цього будинку, без погодження із іншим співвласником будинку і користувачем земельної ділянки ОСОБА_1 , а також без отримання в установленому порядку дозволу, самовільно встановлено паркан з металевої сітки висотою близько 0,5 метрів, який відокремлює зелені насадження від двору; - збудований паркан з металевої сітки, який відокремлює частину громадського туалету та частину земельної ділянки загального користування позаду громадського туалету від іншої частини двору і привести туалет до належного санітарного стану; збудований дерев`яний паркан висотою 0,5 м. перед будинком; насадженні кущі, квіти та дерева перед будинком, які перешкоджають проїзду до кв. АДРЕСА_3 . За вказаних обставин у цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідачів прибрати з подвір`я курей, качок то суд першої інстанції дійшов правильно висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки, придбання кліток, вольєру і парканів унеможливить їх утримання. Доводи позивача, що відповідачі зможуть утримувати домашніх тварин на іншій частині прибудинкової території правового значення не мають, оскільки стосуються можливого майбутнього, із застосуванням умовностей ,що можуть виникнути, тобто предмету цих вимог на час ухвалення рішення не існує, а тому вони не підлягають захисту.

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

ОСОБА_1 не надав доказів наявності моральної шкоди та доказів її спричинення саме діями відповідачів.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд правильно, виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями відповідачів та настанням шкоди.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що оскільки суд допустив порушення ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів в їх сукупності, неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, помилково вважав, що ОСОБА_1 частково визнавав відсутність перешкод у користуванні земельною ділянко., апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду згідно ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню частині відмови в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу збудованих парканів, насаджень кущів, квітів та дерев. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою багатоквартирного будинку та спорудами загального користування скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Гайсинської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою багатоквартирного будинку та спорудами загального користування задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою та спорудами загального користування по АДРЕСА_2 , за власні кошти демонтувати: паркан з металевої сітки висотою близько 0,5 метрів, який відокремлює зелені насадження від двору; паркан з металевої сітки, який відокремлює частину громадського туалету та частину земельної ділянки загального користування позаду громадського туалету від іншої частини двору; дерев`яний паркан висотою 0,5 м. перед будинком; прибрати насадженні кущі, квіти та дерева перед будинком, які перешкоджають проїзду до кв. АДРЕСА_3 ;

В іншій частині рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С.Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський