РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.

з участю:

позивачки - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та додаткові витрати на неповнолітніх дітей,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та додаткові витрати на неповнолітніх дітей.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 14 серпня 2014 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 .

Від шлюбу мають двох дітей доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час відносини між ними погіршились, сварки та з`ясування стосунків зробили неможливим подальше співжиття як подружжя. Між ними припинено повноцінні шлюбні стосунки, не ведеться спільне господарство, почуття любові та поваги втратилося. Примирення між ними неможливе.

Одноосібно їй важко утримувати та повноцінно забезпечувати дітей всім необхідним для їх повноцінного виховання та розвитку (придбання їжі, одягу, ліків, взуття, канцелярії).

Окрім того у сина ОСОБА_4 є захворювання - аутичні прояви, ураження нервової системи.

Діти проживають та будуть проживати разом з нею, тому відповідач теж зобов`язаний належно виконувати свій обов`язок по їх утриманню.

Просила шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14.08.2014 р. Відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1140, розірвати. Неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця м.Рівне, на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 14.06.2024 до повноліття дітей. Рішення суду про стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць . - допустити до негайного виконання. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця м.Рівне, на користь ОСОБА_1 , додаткові витрати на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно на постійній основі.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у межах доводів позовної заяви та просила задовольнити. Пояснила, що подружні відносини припинені з червня 2024 та не відновлювалися з цього часу проживають окремо.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив проти їх задоволення. Пояснив, що намагався зберегти сім`ю, проте позивачка не бажає зберегти сім`ю.

Ухвалою суду від 01.07.2024 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження, призначений розгляд справи з викликом сторін.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.08.2014 року Відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції , актовий запис № 1140.

З оглянутої судом копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1386, зареєстрований Відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 1906, зареєстрований Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно Витягів з Реєстру територіальної громади №2024/001504098, №2024/001497510, вбачається, що ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за місцем реєстрації відповідача (батька) ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 .

За приписами ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки.

За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Суд прийшов до висновку, що між сторонами з червня 2024 року припиені шлюбні відносини, з цього часу сторони прживають окремо. Сторони втратили почуття любові, між ними відсутнє взаєморозуміння, подружні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Отже, сторони не мають наміру зберегти свою сім`ю.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітніх дітей , а тому суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає до розірвання .

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки між сторонами відсутній спір щодо встановлення місця проживання дітей, тому суд прийшов до висновку, що неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 слід залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 , проти чого не заперечує відповідач.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як зазначено у ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази та обставини, визнання відповідачем пред`явленого до нього позову, суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дітей за рішенням суду. Враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, рівності прав та обов`язків матері та батька щодо неповнолітніх дітей, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 14.06.2024 до повноліття дітей.

Рішення суду про стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 14.06.2024 р. по 14.07.2024 р. - допустити до негайного виконання.

Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших дітей, крім дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_4 , утриманців, тощо), судом не встановлена.

Відповідно до СК України обоє з батьків зобов`язані брати участь у додаткових витратах, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Як встановлено судом, з долучених копій медичних документів відповідних обстежень, висновків, на які позивачка посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні, підтверджується, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має захворювання - аутичні прояви, ураження нервової системи (аутизм, діагностична група ADOS -2 - високий рівень), внаслідок чого йому призначено консультації психолога, сурдолога, логопеда, фізінструктора та корекційні заняття з цими спеціалістами. Також потрібно носити ортопедичні устілки, регулярні заняття в басейні, відвідування спеціальних гуртків для таких «особливих» діток. Такий повноцінний комплекс лікування та забезпечення розвитку особливої дитини теж потребує регулярно додаткових витрат та участі в них обох батьків.

У суджовому засіданні відповідач не заперечив проти задоволення позову в цій частина та щомісячного стягнення до повноліття дитини 3000,00 грн. додаткових коштів на дитину.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3000 грн. 00 коп. щомісячно , після набрання рішенням законної сили, і до повноліття дитини.

Судові витрати - судовий збір, сплачений позивачкою при пред`явленні позову до суду підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 1211,20 грн. за вимогу про розірвання шлюбу , та за вимоги про стягнення аліментів та додаткових коштів на дитину в прибуток державного бюджету в сумі 2422 ,40 грн., з розрахунку 1211,20 грн. х 2 вимоги = 2422,40 грн., від сплати яких позивачка була звільнена при пред`явленні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись т.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14.08.2014 р. Відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1140, розірвати.

Неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця м.Рівне, на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 14.06.2024 до повноліття дітей.

Рішення суду про стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 14.06.2024 р. по 14.07.2024 р. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженця м.Рівне, на користь ОСОБА_1 , додаткові витрати на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно , після набрання рішенням законної сили, і до повноліття дитини.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати в сумі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві ) грн. 40 коп. в прибуток державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . Повний текст рішення виготовлено 11.10.2024

Суддя О.В.Панас