ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/843/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2024 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Долі М.А.,

за участю

приватного виконавця Павлюка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича про звернення стягнення на майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, заінтересовані особи Акціонерне товариство «Таскомбанк», ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

10.09.2024 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Н.В. звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, у якому просив звернути стягнення на квартиру боржника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

На обґрунтування подання вказав, що на виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 753/11686/15 від 25.01.2018 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 217 844,90 доларів США заборгованість за кредитним договором №066-2008-952 від 15.04.2008.

12.04.2021 відкрито виконавче провадження. 13.04.2021 постановою накладено арешт на майно боржника, яку скеровано для виконання у Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві, згідно повідомлення МВС встановлено, що у боржника відсутні транспортні засоби. 15.09.2022 винесено постанову про арешт коштів боржника, яку скеровано для виконання до банківських установ, проте останню повернуто без виконання. В процесі виконання рішення приватним виконавцем здійснено вихід за місцем реєстрації боржника та вихід за місцем знаходження майна боржника, а також інші виконавчі дії з метою виконання виконавчого документа, проте при виході на територію за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що боржником не надано доступ для опису рухомого і нерухомого майна, на неодноразові звернення приватного виконавця двері в квартиру ніхто не відчинив, про що складено акт. Це унеможливило перевірку майнового стану боржника за місцем його мешкання. Приватним виконавцем скеровано запити в Державної фіскальної служби, Державної податкової служби, Пенсійного фонду України для встановлення наявності у боржника доходу, коштів, на які можливо звернути стягнення, Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головне управління держгеокадастру, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, Регіонального сервісного центру МВС щодо реєстрації майна за боржником. В ході виконавчого провадження на підставі отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним виконавцем з`ясовано, що боржнику ОСОБА_1 на праві власності належало нерухоме майно - квартира за адресою АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстровано за боржником 08.09.2015 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_2 від 12.09.2002. В подальшому, 03.12.2015 боржником було відчужено вказану квартиру за договором дарування на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний договір дарування було оскаржено стягувачем, заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14.03.2023 у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк», що є правонаступником АТ «Універсал Банк», до ОСОБА_1 , діючого у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва І.В., про визнання договору дарування недійсним відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем його оскаржено. Постановою Київського апеляційного суду від 02.11.2023 у справі № 753/21285/20 визнано недійсним договір дарування квартири ОСОБА_1 ОСОБА_3 від 03.12.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою Іриною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 2240.

Отже, боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 106,7 кв.м, житловою площею 54,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, та яка не зареєстрована у встановленому законом порядку.

Боржник з моменту відкриття виконавчого провадження жодного разу на виклик виконавця не з`явився, заборгованість перед стягувачем не погасив. При перевірці майнового станову боржника та отриманих відповідей на запити встановлено, що рухоме майно в боржника відсутнє, рахунки в банківських установах відсутні, доходу не отримує, земельні ділянки, судна, трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка та інші механізми відсутні. Водночас, боржник також не зареєстрував за собою право власності на належну йому квартиру за адресою АДРЕСА_1 , згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником не зареєстроване будь-яке майно, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Таким чином, наведене свідчить про злісне ухилення боржника від виконання виконавчого листа, що підтверджується умисним відчуженням квартири за адресою АДРЕСА_1 , шляхом переоформлення її договором дарування сину, та тим самим про визнання недійсним такого договору, постановою Київського апеляційного суду ще від 02.11.2023 та обізнаності боржника про наявність виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №753/11686/15 від 10.11.2017 про стягнення з останнього 217844,90 доларів США заборгованості за кредитним договором №066-2008-952 від 15.04.2008.

У судовому засіданні приватний виконавець підтримав подання, просив задовольнити.

Згідно вимог ч. 11 ст. 440 ЦПК України, судом розглянуто подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю приватного виконавця.

Суд, заслухавши приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, матеріали подання, дійшов наступних висновків.

Рішенням суду від 05.07.2016 у справі № 753/11686/15-ц, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 217 844,90 доларів США заборгованості за кредитним договором №066-2008-952 від 15.04.2008.

12.04.2021 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 753/11686/15 від 25.01.2018 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 217 844,90 доларів США заборгованість за кредитним договором №066-2008-952 від 15.04.2008, боржник ОСОБА_1

13.04.2021 винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, 15.09.2022 винесено постанову про арешт коштів боржника.

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 15.04.2021 постанову про арешт коштів боржника повернуто без виконання (арешт накладений. На рахунках недостатньо коштів для виконання постанови). Згідно відповідей з АТ «Універсал Банк», від АТ «ОКСІ банк», АТ «ТАСкомбанк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк» АТ «Банк Восток», АТ «ПроКредит Банк», АТ «АКБ «Львів» від 15.04.2024, АТ «Укргазбанк» від 19.05.2021, АТ «Укрсиббанк» від 06.08.2021, АТ «ОКСІ банк», АТ «Банк Восток», АТ «ПроКредит Банк» від 10.02.2022, АТ «КРЕДОБАНК», АТ «ОТП БАНК», АТ «Ідея Банк», АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК», АТ «БАНК АВАНГАРД», АТ «БАНК ФОРВАРД», АТ «Банк Альянс» від 15.09.2022 постанову про арешт коштів боржника повернуто без виконання (відсутність рахунків/клієнта).

Згідно повідомлення МВС встановлено, що у боржника відсутні транспортні засоби.

В процесі виконання рішення приватним виконавцем здійснено вихід за місцем реєстрації боржника та вихід за місцем знаходження майна боржника, а також інші виконавчі дії з метою виконання виконавчого документа, проте при виході на територію за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що боржником не надано доступ для опису рухомого і нерухомого майна, на неодноразові звернення приватного виконавця двері в квартиру ніхто не відчинив.

Приватним виконавцем скеровано запити в Державної фіскальної служби, Державної податкової служби, Пенсійного фонду України для встановлення наявності у боржника доходу, коштів, на які можливо звернути стягнення, Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головне управління держгеокадастру, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, Регіонального сервісного центру МВС щодо реєстрації майна за боржником.

При перевірці майнового станову боржника та отриманих відповідей на запити встановлено, що рухоме майно в боржника відсутнє, рахунки в банківських установах відсутні, доходу не отримує, земельні ділянки, судна, трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка та інші механізми відсутні.

В ході виконавчого провадження на підставі отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним виконавцем з`ясовано, що боржнику ОСОБА_1 на праві власності належало нерухоме майно - квартира за адресою АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстровано за боржником 08.09.2015 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_2 від 12.09.2002. В подальшому, 03.12.2015 боржником було відчужено вказану квартиру за договором дарування на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно актового запису про шлюб № 240 від 20.07.2002 боржником ОСОБА_1 зареєстровано шлюб з ОСОБА_2 , яка є солідарним боржником за виконавчим документом.

Згідно актового запису про народження № 743 від 20.03.2007 у боржника ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Вищезазначений договір дарування укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже між боржником та його сином.

Ухвалою від 23.01.2023 у виконавчих провадженнях з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/11686/15-ц від 05.07.2016 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, замінити стягувача Акціонерне товариство «Універсал Банк» його правонаступником - Акціонерне товариство «Таскомбанк».

Договір дарування було оскаржено стягувачем у виконавчому провадженні відповідно до положень ст. 234 ЦК України.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14.03.2023 у задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , діючого у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва І.В., про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 02.11.2023 у справі № 753/21285/20 визнано недійсним договір дарування квартири ОСОБА_1 ОСОБА_3 від 03.12.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою Іриною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 2240.

Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.04.2024 за боржником не зареєстроване будь-яке майно, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця)..

У відповідності до ч. 6 ст. 48 цього Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, заставлений третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності/спеціальне майнове право на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можна було б звернути стягнення у порядку встановленому законом України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частин 1, 10 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, а також про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Станом на 04.04.2024 за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 2240 від 03.12.2015.

При цьому, рішення у справі № 753/21285/20 за позовом АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , діючого у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гришаєва І.В., про визнання договору дарування недійсним набрало законної сили 02.11.2023, визнано недійсним договір дарування квартири ОСОБА_1 ОСОБА_3 від 03.12.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою Іриною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 2240.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові від 07.10.2020 у справі № 450/2286/16-ц Верховний Суд застосував доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки).

Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

На думку суду, боржник, як сторона у справі про визнання договору дарування недійсним, достеменно знав про остаточне рішення суду у справі, яким визнано недійсним договір дарування квартири ОСОБА_1 ОСОБА_3 від 03.12.2015, а отже, діючи добросовісно, мав звернутись до державного реєстратора та зареєструвати за собою право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 відчужив своє нерухоме майно на підставі договору дарування на користь ОСОБА_3 і цей договір дарування визнано рішенням суду недійсним, право власності на квартиру належить ОСОБА_1 , хоч він і не зареєстрував його у встановленому законом порядку.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

А у рішенні ЄСПЛ «Деркач і Палек проти України» від 21.12.2004 нагадав, що, відповідно до його прецедентної практики, невиконання судового рішення, ухваленого на користь заявника, означає втручання у його право на мирне володіння майном у сенсі ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення Суду у справі Burdov v. Russia). Суд вважав, що триваюче й донині (понад два роки) невиконання судового рішення, винесеного на користь заявників, означає втручання в їхнє право на мирне володіння майном у сенсі ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

ЄСПЛ вказував у своїх рішеннях, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", N 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року, "Ясіун`єне проти Литви" від 06 березня 2003 року, "Руйану проти Румунії" від 17 червня 2003 року, "Півень проти України" від 29 червня 2004 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд вважає, що приватний виконавець надав достатні докази того, що ним вжиті вичерпні заходи щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, однак такого не виявилося. До цього часу судове рішення боржником не виконано.

Водночас, за умови добросовісної поведінки боржника та реєстрації за собою право власності на майно, яке йому фактично належить, рішення суду могло бути виконане шляхом звернення стягнення на це майно. Боржник, діючи недобросовісно, уникає виконання рішення суду.

Оскільки за боржником не зареєстровано право власності у встановленому законом порядку на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , проте судом встановлено наявність у ОСОБА_1 права власності на зазначене нерухоме майно, суд вважає, що подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 260, 261, 353,354, 440 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича про звернення стягнення на майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, заінтересовані особи Акціонерне товариство «Таскомбанк», ОСОБА_1 задовольнити.

У виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 753/11686/15 від 25.01.2018 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 217 844,90 доларів США заборгованість за кредитним договором №066-2008-952 від 15.04.2008, звернути стягнення на майно - квартиру за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку не зареєстроване за ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст ухвали складено 14.10.2024.