03 грудня 2024 року Рiвненський мiський суд Рівненської області
в особi головуючої суддi Панас О.В.
при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за попередній період, -
У провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за попередній період.
Просила стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від всіх його заробітків (доходів) на дитину відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття;
Свої вимоги обґрунтувала тим, що 04 липня 2023 року за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Одним із основних прав дитини є право на утримання. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
На даний час вона з сином проживають окремо від Відповідача. Дитина перебуває виключно на її утриманні та вихованні. Батько дитини не цікавиться за які кошти живе дитина.
Вона та син є внутрішньо переміщеними особами і на даний час проживають в гуртожитку. Отримують допомогу на проживання на себе 2000 грн. та на сина 3000 грн. щомісяця, що катастрофічно не вистачає, щоб забезпечити всі потреби сина.
Вона неодноразово зверталась до відповідача із проханням сплачувати аліменти, проте він ігнорував дані прохання. Крім того зверталася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача, проте судом було винесено ухвалу про повернення позовної заяви.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце судоого засідання повідомлявся шляхом розміщення оглошення на сайті Рівненського міського суду з тих підстав, що останнє відоме місце проживання відповідача є м.Маріуполь. Відзив на позов не подав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, причину неявки суду не повідомив.
За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України, проти чого не заперечила позивач.
Ухвалою суду від 13.09.2024 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження у справі, призначене судове засідання з викликом сторін.
Дослідивши надані письмові докази, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 04 липня 2023 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 436, зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області.
З оглянутої судом інформації Департаменту соціальної політики від 0.09.2024 вих.№ 0.05-01 вбачається, що при реєстрації ОСОБА_1 вказала адресу фактичного місця проживання/перебування АДРЕСА_1 .
Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).
Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4).
Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.
Позивачка не подала до суду будь-яких доказів для встановлення її щомісячного доходу, а судом таких доказів встановлено не було.
Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Враховуючи встановлені по справі обставини,обов`язку батька щодо утримання дитини, та з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, з урахуванням достовірно встановлених доказів у справі, суд прийшов до висновку що позовна заява в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення .
Суд вважає, що згідно положень СК України, встановлених судом достовірних доказів слід стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від всіх його заробітків (доходів) , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , щомісячно, починаючи з 27.08.2024 до повноліття дитини.
Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 27.08.2024 по 27.09.2024 - допустити до негайного виконання.

Щодо вимоги про стягнення аліментів з відповідача за попередній період в сумі 35000,00 грн. суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини першої статті 191 СК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини саме з моменту звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої в постанові від 18.05.2020 по справі № 215/5867/17, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Аналогічна правова позиції викладена і у Постанові ВС від 19.0.23 № 369/9386/17.

Аліменти на утримання дитини можуть бути визначені як у частці від доходу, так і в твердій грошовій сумі. У позовній вимозі щодо стягнення аліментів за попередній період позивачка просить стягнути 35000,00 грн., проте, нею не подано до суду жодних належних та допустимих доказів щодо часу з якого відповідач мав сплачувати аліменти, їх розмір та спосіб, чи мало місце узгодження між стронами щодо порядку та строків добровільної сплати аліментів на утриманн дитини відповідачем та ухилення від подача від виконання даних обов`язків.

За наведених обставин, суд вважає, що вимога в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини за попередній період до задоволення не підлягає.

Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 1211,20 грн. від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд - в и р і ш и в: Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за попередній період, задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від всіх його заробітків (доходів) , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , щомісячно, починаючи з 27.08.2024 до повноліття дитини. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини за попередній період. Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 27.08.2024 по 27.09.2024 - допустити до негайного виконання. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. в прибуток державного бюджету. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання ВПО : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 . Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 . Повне рішення виготовлене 09.12.2024. Суддя Рівненського міського суду О.В.Панас