Справа № 452/227/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" жовтня 2024 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Бікезіної О.В.,

з участю: секретаря судового засідання Кухар О.П.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Найди І.А.,

представника відповідача адвоката Бобак О.Б.,

представника третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Личаківської РА Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 17 січня 2024 року звернулася до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Личаківської РА Львівської міської ради, в якому просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка мотивує свої вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18.07.2009 року по 02.04.2015 року. У шлюбі народилися двоє дітей. Шлюб розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.03.2015 року. Фактично сторони перестали проживати разом ще з 2011 року, коли позивач була вагітна другою дитиною. Оскільки відповідач відмовлявся добровільно утримувати колишню дружину та дітей, позивачка неодноразово зверталася до суду за стягненням аліментів в 2012, 2015, 2019 роках. В теперішній час відповідач сплачує аліменти на дітей в рамках виконавчого провадження, розмір аліментів мінімальний по 1416,50 грн. на кожну дитину. Жодних додаткових витрат на дітей відповідач не здійснює. Виплату аліментів відповідач здійснює через свою матір ОСОБА_6 , сам відповідач тривалий час перебуває в Республіці Польша. У вересні 2023 року сплило 7 років, коли відповідач не з`являвся, не телефонував, не писав дітям, не вітав їх з днем народження, взагалі не проявляв жодного інтересу до життя дітей. Діти свого біологічного батька не пам`ятають, молодший син взагалі не знає як виглядає відповідач.

16 вересня 2021 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_7 , який виконує батьківські обв`язки щодо дітей разом з позивачкою. Він разом з позивачкою опікується здоров`ям дітей, при цьому що відповідач за останні 10 років жодного разу дітей на прийом до лікаря не водив і в медичний заклад не звертався. Упродовж 2014-2017 років діти відвідували дитячий садок, за цей період їх вихованням займалася лише матір, біологічний батько жодного разу дитячий садок не відвідував.

Під час навчання дітей в ліцеї ОСОБА_3 не приймав участі в житті дітей та школи: жодного разу не відвідував шкільних заходів та не брав участі в батьківських зборах, не був присутній при зарахуванні дітей до шкільного закладу та завершенні початкової школи. Забирає дітей зі школи та цікавиться їхнім навчанням ОСОБА_7 .

Посилаючись на зазначені обставини позивачка просить суд ухвалити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей (а.с.1-6).

Згідно даних з Єдиного демографічного реєстру від 02.02.2024 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.64).

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 лютого травня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с.65).

Від представника відповідача адвоката Бобак О.Б. 15.03.2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить поновити відповідачу строк для подання відзиву, прийняти до розгляду відзив, в якому зазначає, що відповідач проти позову заперечує, просить у позові відмовити. У відзиві зазначено, що ОСОБА_3 з 10 грудня 2017 року виїхав за межі України в Республіку Польща і з того часу в Україну не повертався. Оскільки про наявність справи про позбавлення його батьківських прав дізнався випадково від сусідів за місцем реєстрації, уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом 04.03.2024 року, тому не зміг своєчасно подати відзив. Щодо суті позовних вимог зазначив, що причиною розлучення сторін була неможливість сумісного проживання сторін з батьками позивачки, на окреме їх проживання вона не погодилася, тому він залишив сім`ю. Після припинення шлюбних відносин він декілька разів приїздив щоб побачити дітей, але в будинок його не пустили. Він придбав доньці телефон, але позивачка його забрала. Позивачка своїми діями умисно йому чинила перешкоди у спілкуванні з дітьми. Він повністю виконує свій обов`язок по утриманню дітей шляхом сплати аліментів за виконавчим листом, заборгованості не має. Будучи за кордоном і отримуючи грошові кошти готівкою цілком прийнятним є факт переказу грошових коштів його матір`ю ОСОБА_3 . Він переживає свою розлуку з дітьми і неможливість спілкування з ними по телефону, так як не має можливості приїхати в Україну через введений в Україні військовий стан. Він переконаний, що діти прагнуть спілкування з ним по телефону, готовий відновити з ними зв`язок, якщо позивачка не буде чинити перешкод. Діти це його кровна спорідненість і він хоче спілкуватися з ними і брати участь в їх житті (а.с.83-87).

Від позивачки 09.04.2024 року надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що ОСОБА_3 позивачкою ніколи не чинилося перешкод щодо спілкування з дітьми і така заява відповідача не підтверджена жодним доказом. Відповідач не звертався до поліції, або органу опіки та піклування з даного приводу. Останнє відвідування дітей у супроводі матері відповідача відбулося 12 вересня 2016 року. Його візит тривав близько 40 хвилин. Відповідач має номер телефону позивачки, проте жодного разу не питав номери телефонів дітей, не цікавився станом їх здоров`я, не просив покликати їх до телефону (а.с.112-116).

Ухвалою суду від 10.04.2024 року за клопотанням представників сторін продовжений строк підготовчого провадження; продовжений представнику відповідача адвокату

Бобак О.Б. строк на подання відзиву; зобов`язано Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради надати суду висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 (а.с.136-137).

Ухвалою суду від 29 травня 2024 року закрито підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання з`явилися: позивачка, її представник, представник відповідача, представник третьої особи.

Відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 5 ст.130 ЦПК України (шляхом вручення судової повістки його представнику), у судове засідання не з`явися. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Під час судового розгляду цивільної справи позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Найда І.А. заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, на обґрунтування своєї позиції навели доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві.

ОСОБА_1 , допитана судом в якості свідка (26.06.2024 року), суду показала, що фактично шлюбні відносини сторін припинилися в 2011 році. ОСОБА_3 почав зловживати алкогольними напоями, не хотів допомагати з дитиною. Коли вона народила сина ОСОБА_8 , то відповідач не забрав її з пологового будинку, навіть не привітав по телефону з народженням дитини. Побачив сина на хрестинах, коли тому виповнився місяць. ОСОБА_3 матеріальної допомоги не надавав, поки вона в 2012 році не звернулася до суду. В 2015 році відповідач подав на розлучення. Останній раз батько спілкувався з дітьми 16.09.2016 року, більше не приїздив, по телефону не спілкувався, взагалі відсутній в житті дітей. Він не знає який стан здоров`я дітей, в якому класі вони навчаються, які гуртки відвідують, жодного разу не був на святах у дітей в садочку та школі, не вітає дітей з днем народження та святами. Син займається в музичній школі, вони з чоловіком купили бандуру, фортепіано. Була проблема зареєструвати сина, бо він не давав згоди, тому вона не мала можливості своєчасно отримати допомогу при народженні дитини. ОСОБА_9 займалася танцями, мала змогу виїхати до Польщі на конкурс, але батько не дав згоди на виїзд дитини. Коли в 2021 році вона вийшла заміж за ОСОБА_7 діти зразу його прийняли як батька, він ними опікується як справжній батько. На той час дітям було 11 і 9 років. У шлюбі з ОСОБА_7 вона народила третю дитину. Біологічного батька діти не пам`ятають, про нього не згадують. Зараз у дітей повноцінна сім`я, оскільки батька їм замінив ОСОБА_7 . За час війни

ОСОБА_3 жодного разу не поцікавився як діти. За всі роки жодного разу не пропонував щоб діти приїхали до нього на відпочинок, на канікули. Грошові кошти, які вона отримала від держави при народженні ОСОБА_9 були позичені батькам ОСОБА_3 . Перед другими пологами вона звернулася до них щодо повернення цих грошей, але їй відмовили, пояснивши, що ОСОБА_3 витратив їх на оренду житла. Коли було засідання опікунської ради, де ОСОБА_3 був присутній по відео зв`язку, то він навіть не попросив показати дітей, які також були присутні.

Представник ОСОБА_1 адвокат Найда І.А. пояснила, що наданими доказами підтверджується, що відповідач тривалий час свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя; взагалі не спілкується з дітьми; не виявляє жодного інтересу до внутрішнього світу дітей. Ніяких перепон з боку матері йому не чинилося. У відзиві відповідач зазначає, що бажає налагодити телефонний зв`язок з дітьми вважаючи це достатнім. На протязі багатьох років поведінка батька по відношенню до дітей не змінювалася, не змінилася вона і під час розгляду справи в суді. Відповідач навіть не намагався прийняти участь у розгляді справи в режимі відео конференції. Відповідач в 2017 році виїхав за межі України, з того часу жодного разу не повертався, тобто він свідомо самоусунувся від життя своїх дітей. Діти називають татом іншого чоловіка, який фактично виконує обов`язки батька.

Представник відповідача адвокат Бобак О.Б. просила у позові відмовити, на обґрунтування своєї позиції навела доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Крім того пояснила, що відповідач, дійсно, перебуває в Республіці Польща з 2017 року, наміру повертатися в теперішній час не має. То, що він зловживав спиртними напоями нічим не підтверджено. Розлучення відбулося по причині конфлікту з батьками позивачки та того, що вона не захотіла жити окремо від них. Відповідач любить своїх дітей, сплачує аліменти. В тому, що він з ними не спілкується винна позивачка. Вона повинна була пояснити дітям, що є батько, зателефонувати йому та дати поспілкуватися з дітьми. Він зайвий раз не хотів травмувати дітей, тому не приймав заходів. Зараз відповідач проживає в тій місцевості де поганий зв`язок, тому не клопотав про проведення судового засідання в режимі відео конференції. Він хоче вжити всіх заходів щоб відновити зв`язок з дітьми, але не має можливості приїхати. Повідінка відповідача не шкодить дітям.

Представник органу опіки та піклування Личаківської РА Львівської міської ради ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення позову, оскільки це не суперечить правам та інтересам дітей. Органом опіки підготовлений відповідний висновок з цього питання. Батько був присутній на засіданні комісії по відео зв`язку, був проти позбавлення батьківських прав. Разом з тим, не зміг назвати дату народження сина, крім того підтвердив, що він протягом тривалого часу не спілкувався з дітьми, що не запрошував дітей до себе під час війни, що повертатися до країни найближчим часом не планує. При спілкуванні з дітьми було з`ясовано, що ОСОБА_3 не приймає участі в їх житті, батьком вони вважають чоловіка матері ОСОБА_7 . Вважає, що доведена винна поведінка відповідача.

Допитані в судовому засіданні (26.06.2024 року) за участю представника органу опіки та піклування ОСОБА_2 малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . суду показали, що ОСОБА_3 не пам`ятають. Батьком вважають та називають ОСОБА_7 . Він як справжній батько опікується ними: відвозить та забирає зі школи, відвозить на гуртки, буває на усіх святах, купує разом з мамою все необхідне, постійно спілкується з ними. ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_3 взагалі ніколи в житті не бачив та навіть не хоче з ним познайомитися.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні 26.06.2024 року суду показала, що відповідач ОСОБА_3 є її рідним сином. Він дуже любить дітей та скучає, перераховує їй гроші, а вона сплачує аліменти. Розійшлися, бо батьки позивачки вказували як їм жити. Син зняв квартиру щоб вони жили окремо, позивачка спочатку переїхала, а потім повернулася до батьків. Телефонувала вона тільки коли щось було треба. Коли вона з сином приїхала провідати дітей, то їх навіть не запросили до столу, бо було свято, а спілкувалися вони з дітьми в коридорі. Телефон він подарував ОСОБА_10 коли їй було 4 роки. Син працює в Польщі, тому має змогу сплачувати аліменти. Оскільки зараз війна, він не планує повертатися. З пологового будинку позивачку син не забрав, бо не знав, що вона там. Онуків до себе жодного разу не забирали. Кожен раз на день ОСОБА_11 пересилали кошти дітям, але підтвердити це не може. До органів опіки та піклування не зверталися. Останній раз онуків бачила давно.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні 26.06.2024 року суду показав, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 2021 року. За цей час біологічний батько жодного разу навіть не телефонував щоб поцікавитися здоров`ям, життям дітей, ніяких подарунків, солодощів на день народження, свята не надсилав. Свідок займається вихованням та утриманням дітей, бо тих аліментів, що перераховує відповідач замало для нормального життя. З дітьми гарні, дружні відносини, вони йому довіряють, ближче ОСОБА_8 . Діти знають, що він не їх рідний батько. Про відповідача діти не питають, спілкуватися з відповідачем не бажають, бо вважають його незнайомою людиною.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні 26.06.2024 року суду показала, що позивачка є її донькою. З ОСОБА_3 вони одружилася в 2009 році, проживали разом з ними. ОСОБА_3 почав зловживати спритними напоями. Потім вони перейшли жити на квартиру окремо, але скоро донька повернулася. Після того ОСОБА_3 приїздив декілька разів зі своєю мамою. Бачила ОСОБА_13 останній раз на хрестинах ОСОБА_8 в 2012 році. ОСОБА_3 не надавав згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_8 , донька була змушена звертатися до опікунської ради. Відповідач ніколи не відвідував ні садочок, ні школу дітей. Діти нічого не питають про тата. ОСОБА_8 сьогодні перший раз побачив бабу - ОСОБА_6 . Ніяких подарунків від тата діти не отримували. Її син повідомив ОСОБА_3 про народження сина, але той Оксану з дитиною з пологового будинку не забрав. Гроші, які донька отримала при народженні ОСОБА_9 позичили батькам ОСОБА_3 , а коли ОСОБА_14 була вагітною та просила повернути гроші для майбутньої дитини вони відмовилися.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні 04.10.2024 року суду показала, що є подругою позивачки багато років. Сторони прожили у шлюбі фактично два роки.

ОСОБА_3 не забрав Оксану з пологового будинку після ОСОБА_16 . ОСОБА_1 весь час дбала про дітей, грошей не вистачало, вона багато працювала, допомагали батьки. Від ОСОБА_3 вона чула, що «хай жують моркву, бо живуть у селі». Останній раз свідок бачила ОСОБА_3 понад 10 років тому. Вона була присутня на всіх днях народження ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , понад 10 років ані батька, ані родичів з його боку не бачила. За час війни ОСОБА_3 навіть не зателефонував щоб поцікавитися як діти. Діти виховані, талановиті, сучасні. Про батька навіть не згадують.

Вислухавши доводи учасників судового процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_17 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2009 року. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року у справі № 450/52/15-ц шлюб розірвано. Згідно рішення суду ініціатором розлучення був ОСОБА_3 , який зазначив, що на час звернення до суду сторони більше трьох років проживають окремо (а.с.7-8).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , в яких батьком дітей зазначено ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_18 (а.с.9-10).

Позивачка неодноразово зверталася до суду з приводу стягнення алмінтів на утримання дітей, так:

?рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.11.2012 року у справі № 1316/2856/12 стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 33% в місяць з усіх видів заробітку. У задоволенні стягнення аліментів на утримання дружини відмовлено, оскільки відповідач з лютого 2012 року не працює, перебуває на обліку як безробітний (а.с.11-12);

?рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.06.2015 року у справі № 450/1117/15-ц змінений розмір аліментів, стягнуто з

ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 643,00 грн. та ОСОБА_5 516,00 грн. щомісячно (а.с.13);

?рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.05.2019 року у справі № 450/3629/18 змінений розмір аліментів, стягнуто з

ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 1300,00 грн. на кожну дитину щомісячно (а.с.14).

Відповідно до розрахунку головного державного виконавця Самбірського ВДВС Західного міжрегіонального управління МЮ України від 03.10.2023 та від 06.03.2024 року в рамках ВП № 60000576 ОСОБА_3 заборгованості по сплаті аліментів не має, сплачує аліменти у визначеному розмірі. Проте згідно даного розрахунку вбачаються періоди коли відповідач взагалі не здійснював виплату аліментів, зокрема, з січня по березень 2022 року, у березні, травні, жовтні, грудні 2023 року (а.с. 15-16, 119-120).

Згідно виписок по надходженню коштів по виконавчому провадженню № 60000576 вбачається, що аліменти перераховуються ОСОБА_6 (а.с.17-27).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 та ОСОБА_18 16 вересня 2021 року зареєстрували шлюб, після реєстрації прізвище дружини « ОСОБА_19 » (а.с.33).

Згідно довідок сімейного лікаря КНП 6-А міська поліклініка м. Львова від 10.07.2023 року ОСОБА_20 батько дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 жодного разу дітей на прийом не приводив, за останні 10 років до мед закладу не звертався (а.с. 47,48).

З характеристики вихованців Підбірцівського ЗДО «Колосок» ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 вбачається, що діти відвідували дитячий садок протягом 2014-2017 років. За цей час проявили себе як добрі, життєрадісні діти. Вихованням дітей займається тільки матір. Батько дітей за час відвідування ними закладу не проявив жодного інтересу до життя дочки та сина. Діти завжди чисті, охайні (а.с.48).

З характеристики Підбірцівського ліцею Львівської області вбачається, що мати учениці 7-Б класу ОСОБА_4 приділяє належну увагу вихованню доньки, бере активну участь у шкільному житті, сприяє всебічному розвитку дитини. ОСОБА_9 відвідує музичну школу. Завжди охайна, доглянута. Батько ОСОБА_20 не бере участі в вихованні доньки. Жодного разу не відвідував шкільних заходів, не був присутнім на батьківських зборах, за час навчання не разу не контактував з класним керівником та не цікавився досягненнями та успіхами ОСОБА_9 (а.с.49).

З характеристики Підбірцівського ліцею Львівської області вбачається, що мати учня 6-А класу ОСОБА_5 приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь у шкільному житті, сприяє всебічному розвитку дитини. ОСОБА_8 відвідує музичну школу. Завжди охайний, доглянутий. Батько ОСОБА_20 не бере участі в вихованні сина. Жодного разу не відвідував шкільних заходів, не був присутнім на батьківських зборах, за час навчання не разу не контактував з класним керівником та не цікавився досягненнями та успіхами ОСОБА_8 (а.с.50-51).

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого управлінням соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради родина ОСОБА_1 та ОСОБА_7 має статус багатодітної сім`ї, діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та

ОСОБА_21 (а.с.53).

За повідомленням ГУ НП у Львівській області від 05.04.2024 року ОСОБА_3 не звертався до територіальних органів ГУ НП у Львівській області з приводу усунення перешкод у вихованні дітей та спілкуванні з ними (а.с.117).

За повідомленням Личаківської районної адміністрації від 04.04.2024 року інформація щодо звернень ОСОБА_3 до органів опіки та піклування щодо усунення перешкод у вихованні дітей та спілкуванні з ними відсутня (а.с.118).

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.05.2024 року №452/227/24 та копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 10 грудня 2017 року виїхав за межі України через пункт пропуску Краківець (а.с.175, 80-82).

Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради у своєму висновку № 260001-вих-76222 від 29.05.2024 року зазначає, що відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 15.05.2024 року, встановлено, що умови проживання належні, для виховання, розвитку та проживання дитини створені належні умови, відведені окремі кімнати.

ОСОБА_3 під час телефонної розмови 23.05.2024 року на засіданні комісії заперечив проти позбавлення його батьківських прав. Повідомив, що коли він повернеться в Україну він планує налагодити спілкування з дітьми. До виїзду з України (до грудня 2017 року) дружина чинила йому перешкоди у побаченнях з дітьми, однак він до відповідних органів не звертався. Коли бачив дітей востаннє пригадати не зміг. Також не знає де навчаються діти, чим цікавляться, не згадав день народження сина.

Під час засідання було заслухана думка дітей, які повідомили, що проживають разом з мамою та татом ОСОБА_22 . ОСОБА_8 тата не бачив жодного разу і не пам`ятає його. Діти повідомили, що не бажають спілкуватися з батьком в майбутньому, своїм татом вважають ОСОБА_22 (чоловіка мами).

За результатами пояснень батьків, заслухавши думку малолітніх дітей, огляду документів, комісією з питань захисту дитини при Личаківській районній адміністрації було встановлено, що ОСОБА_3 тривалий час ухиляється від належного виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Він довгий період часу перебуває за межами України, ним свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, оскільки перебуваючи на території іншої держави, батько дітей мав усвідомлювати, що не зможе піклуватися про їх фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя. Крім того, до виїзду з України він не був позбавлений можливості відвідати місце проживання дітей за власною ініціативою, без попереднього узгодження з матір`ю. За вісім років відсутності спілкування з батьком діти встановили міцні родинні зв`язки зі своєю матір`ю та вітчимом, для них це їхня сім`я і вони не пам`ятають батька. Прояв батьком інтересу до життя власних дітей лише за допомогою телекомунікаційних засобів не є належною реалізацією батьківського піклування.

Враховуючи вищенаведене, Личаківська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.167-171).

Стосовно наданих позивачкою до свого позову копій письмових заяв-свідчень громадян: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , суд зазначає наступне.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Визначення правового статусу свідка, порядок його виклику та допиту чітко регламентовані нормами ЦПК України. Аналіз правових норм дозволяє зробити наступні висновки щодо правового становища свідка та порядку його участі у процесі. Так, свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи (ч. 1 ст. 69 ЦПК України). Свідок зобов`язаний заявитися до суду у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини (ч. 2 ст. 69 ЦПК України). Перед допитом свідка головуючий встановлює його особу, вік, рід занять, місце проживання і стосунки із сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, роз`яснює його права і з`ясовує, чи не відмовляється свідок із встановлених законом підстав від давання показань (ч. 3 ст. 230 ЦПК України). Головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги (ч. 5 ст. 230 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Аналізуючи вищевикладені положення ЦПК України, суд приходить до висновку, що показання свідків можуть мати доказове значення у справі в разі виклику свідка (свідків) до суду за заявою учасника справи та допиту свідка про відомі йому обставини в судовому засіданні безпосередньо в суді або в режимі відеоконференції, з попередженням свідка судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведення свідка до присяги. Письмові показання свідків не передбачені ЦПК України.

Що стосується наданих суду письмових показань (свідчень) осіб за відсутності отримання показань таких осіб (свідків) безпосередньо в судовому засідання, зокрема в режимі відеоконференції, то такі свідчення не можуть вважатися доказами, що одержані у встановленому законом порядку (не можуть вважатися допустимими доказами).

Разом з тим, з клопотаннями про допит цих осіб в якості свідків сторона позивача до суду не зверталася.

Вирішуючи заявлені позивачкою вимоги по суті, суд виходить з такого.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року

№ 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 даної Конвенції зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Як зазначено у ст. 15 СК України, сімейні обовязки є такими, що тісно повязані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно зі ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (Постанова ВС від6 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц, Постанова ВС від 9 листопада 2020 року у справа № 753/9433/17, Постанова ВС від 8 грудня 2021 року у справі N 311/563/20, постанова від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18).

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

В такому разі право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України»,заява № 39948/06 зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки).

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Отже, при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача необхідно впевнитись не лише у невиконанні батьком обов`язків щодо виховання дитини, а і встановити, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків свідомо, систематично.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При розгляді справи суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Жити в сім`ї - природна потреба і природне право кожної дитини.

Психіка дитини так влаштована, що потребує ясності та визначеності. Для гармонійного розвитку дитини і формування здорової особистості, дитині важливо усвідомлювати, що в неї рівною мірою є мама й тато, які її люблять.

Для дитини мамою чи татом є той, хто щодня розділяє з дитиною її емоційний стан, постійно перебуває в основному перебігу життя, підтримує, долучається емоційно до її потреб. Тобто, основна фігура в житті дитини - той, кому вона довіряє, на чию підтримку спирається емоційно.

В ході розгляду справи під час допиту свідків: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та дослідження письмових доказів, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 свідомо ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме не піклувався про фізичний і духовний розвиток дітей, стан їх здоров`я, про їх навчання, підготовку до самостійного життя; не виявляв інтересу до їх внутрішнього світу; не створював умов для отримання ними освіти, взагалі тривалий час жодним способом не спілкувався з дітьми.

Як встановлено судом відповідач 10 грудня 2017 року виїхав за межі України і з того часу до країни не повертався і не планує повертатися найближчим часом, про що суду повідомила його представник та свідок ОСОБА_6 .

Суд вважає, що таким чином він свідомо вибрав такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, оскільки перебуваючи тривалий час на території іншої держави, і не плануючи повертатися, він повинен усвідомлювати, що не може належним чином піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання та підготовку до самостійного життя.

Аналогічні висновки викладені в Постанові ВС від 26 квітня 2022 року у справі

№ 520/8264/19.

Як відображено в висновку органу опіки та піклування, та в чому зміг переконатися суд в судовому засіданні, під час допиту дітей, за вісім років відсутності спілкування з батьком у дітей встановилися міцні родинні зв`язки зі своєю матір`ю. Крім того, після одруження матері, батьківську турботу та піклування над ними взяв на себе їх відчим ОСОБА_7 , якого діти прийняли як батька. При цьому біологічного батька вони не пам`ятають і бажання спілкуватися з ним не мають, про що пояснили як на засіданні опікунської ради, так і в судовому засіданні.

Суд вважає, що в даному випадку сімейні та духовні зв`язки між біологічним батьком та дітьми розірвані, що не спростовано стороною відповідача. Молодший син взагалі ніколи не бачив батька, він навіть не забрав його з матір`ю з пологового будинку, що також не спростовано стороною відповідача, ніколи не спілкувався з ним. При цьому ОСОБА_8 на час розгляду справи в суді вже виповнилося 12 років, а Марічці 14.

За таких умов суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо його дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_6 та представника відповідача адвоката Бобак О.Б. щодо бажання відповідача відновити контакт з дітьми, брати участь у їх житті, оскільки стороною відповідача не доведено жодних спроб реально налагодити контакт з дітьми, брати участь у їх вихованні і забезпеченні, та реальне бажання змінити свою поведінку. Повертатись в країну відповідач не збирається, а прояв батьком інтересу до життя власних дітей лише за допомогою телекомунікаційних засобів суд не може вважати належною реалізацією батьківського піклування. Під час розгляду справи відповідачем не вчинялись жодних реальних спроб спілкування з дітьми.

Як зазначив ВС у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 «прояв інтересу до життя власних дітей лише за допомогою телекомунікаційних засобів не є належною реалізацією батьківського піклування… Особа, яка свідомо змінює країну проживання, не приймає участі у вихованні дітей, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків…».

Отже, у вихованні дітей відповідач участі не брав і їх життям не цікавився. Контакту з батьком у дітей немає і відповідач не вживає заходів щодо налагодження стосунків з дітьми, не виявляє будь-якої турботи про дітей.

Крім того відповідач не надав суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що позивачкою йому чинилися або чиняться перешкоди у спілкування з дітьми. Такі його посилання спрямовані стороною позивача, яка надала відповідні відповіді з поліції та органів опіки.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ставить власні інтереси вище ніж інтереси дітей. Він не зазначає навіть про свої наміри повернутися до країни з метою піклування про дітей, отже не спростовує свого ухилення від виконання обов`язків з виховання дітей.

Лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, про що зазначив ВС у Постанові від 28.09.2021 року у справі № 459/3411/18.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Суд вважає, що досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дітей.

Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо зміни своєї поведінки відносно дітей не вчинив.

Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні ОСОБА_3 його малолітніх дітей, судом не встановлено.

На переконання суду позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей не зашкодить їх інтересам, їх подальшому вихованню та утриманню.

З огляду на зазначене, враховуючи конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дітей, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо вихованні дітей, його свідоме нехтування своїми обов`язками, його небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дітей. Тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та щодо його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Верховний Суд у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18 зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно з законом (п. 2 частини першої статті 164 СУ України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційними меті позбавлення його батьківських прав.

У той же час позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною й побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 2 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Позивачкою ОСОБА_1 при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1073,60 грн. (а.с. 59).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачка при зверненні до суду та в судовому засіданні не просила відшкодувати їй понесені судові витрати.

Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність, понесені судові витрати позивачкою при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Личаківської РА Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане Пустомитівським районним управлінням юстиції 06 вересня 2010 року, актовий запис № 34) та щодо його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 29 травня 2012 року, актовий запис № 28).

Судові витрати позивачці не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Підбірці, РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Личаківської РА Львівської міської ради, юридична адреса: 79017, Львівська область,

м. Львів, вул. К. Левицького, 67, .

Повний текст рішення виготовлено 14 жовтня 2024 року.

Суддя