ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5502/24Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/840/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу цивільну справу №607/5502/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2024 року, ухваленого суддею Кунець Н.Р., повний текст якого виготовлено 25 липня 2024 року, у цивільній справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

у березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі ТОВ «ФК «Прайм Альянс») звернулося у суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 03.10.2013 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , за умовами якого відповідач отримав кошти у розмірі 29 500,00 грн із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18% річних, з яких 25 000,00 грн надано на споживчі цілі та зобов`язався повернути банку суму отриманих кредитних коштів та виконати всі інші зобов`язання встановлені кредитним договором не пізніше 03.10.2018. В подальшому 13.06.2016 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором договір № від 03.10.2013. Також, 29.01.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № від 03.10.2013 у сумі 39 587,00 грн, з яких 25 500,99 грн основна заборгованість за кредитом (тіло); 14086,01 грн заборгованість за нарахованими відсотками. З моменту набуття права вимоги на рахунки ТОВ «ФК «Прайм Альянс» кошти за кредитним договором №? від 03.10.2013 не надходити.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню коштів відповідно до графіку платежів, що є невід`ємною частиною кредитного договору не виконав сума заборгованості за кредитним договором в межах 3-х річного терміну за період з 03.04.2017 по 03.10.2018 складає 14 249,47 грн, з яких 12 309,25 грн основна заборгованість за кредитом (тіло); 1940,22 грн проценти за користування кредитом. При цьому позивач зауважує, що на день звернення до суду з даним позовом строк позовної давності не порушено, оскільки такий продовжений на час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також на строк дії в Україні воєнного, надзвичайного стану.

Окрім цього, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то на думку позивача зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за період з 29.01.2019 по 23.02.2022.

З огляду на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 14 249,47 грн, з яких 12 309,25 грн основна заборгованість за кредитом (тіло); 1940,22 грн проценти за користування кредитом; заборгованості за інфляційними втратами та 3% річних у розмірі 3900,60 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 3028 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 9 084 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.07.2024 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за Кредитним договором № від 03.10.2013 у розмірі 14 249 (чотирнадцять тисяч двісті сорок дев`ять) гривень 47 копійок, заборгованість за інфляційними втратами у розмірі 2 766 (дві тисячі сімсот шістдесят шість) гривень 60 копійок, суму 3% річних у розмірі 1 134 (одна тисяча сто тридцять чотири) гривні 00 копійки.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2024 року у справі №607/5502/24 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що рішення не відповідає норма матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що з наданих позивачем документів слідує, що кредитні договори між сторонами мали б укладалися в письмовій формі, при цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме відповідач, а не інша особа, підписувала кредитний договір № від 03.10.2013, а також те, що договір взагалі підписаний саме у формі та за змістом усіх пунктів договору, що вважаються погодженими сторонами. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують видачу ОСОБА_1 кредитних коштів, а також суму заборгованості, а саме первинні документи бухгалтерського обліку оформленні відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також, зазначає, як передбачено статутом ПАТ «ОТП Банк», затвердженим у редакції, котра діяла на момент укладення Кредитного договору у своїх відносинах з третіми особами банк повинен бути офіційно представлений двома членами правління (включаючи голову правління) або головою правління, який діє спільно з посадовою особою, уповноваженою правлінням ставити підпис від імені банку. Разом з тим, перша сторінка копії кредитного договору містить підписи обох сторін працівника банку та нібито позичальника, однак копія другої, третьої, четвертої сторінки кредитного договору жодних підписів не містять, нумерація пунктів кредитного договору відсутня, взагалі не читаються умови, невідомо, чи погоджені ці умови сторонами, аналогічно, і графік платежів не містить підпису члену правління ОСОБА_2 та печатки банку.

Натомість суд, ігноруючи вищевикладені докази, вказує у своєму рішенні, що графік платежів від 03 жовтня 2013 року є Додатком №1 до договору № та невід`ємною частиною договору, розраховується з урахуванням суми та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії тощо, проте судом цілковито проігнорований факт, що цей графік взагалі не підписаний стороною банку, його посадовими особами, у відповідності до вимог статуту. Отже, вказаний графік платежів не погоджений сторонами, не відповідає ст. 638 ЦК України, де вказано, що укладення договору є процесом досягнення згоди з усіх істотних умов договору, водночас досягнення згоди з усіх істотних умов тягне за собою факт укладення договору, який є юридичним фактом.

Таким чином, суд фактично (технічно) не мав змоги переконатися, чи сторони досягли згоди з усіх, істотних умов договору.

Окрім цього, заявник вказує, що заява на видачу готівки № 3 від 03.10.2013 не може бути належним, достатнім, достовірним та допустимим доказом у справі, оскільки завірена не уповноваженою на такі дії, особою, адвокатом Дорошенко М., в порушення вимог ст.20 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

З урахуванням вищенаведеним, вважає неправомірним твердження суду про те, що факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 25000,00 грн підтверджується заявою на видачу готівки №3 від 03.10.2013, підписаною отримувачем ОСОБА_1 та банком, оскільки вказане твердження не підтверджується матеріалами справи, належними та допустимими доказами.

Щодо зазначення у кредитному договорі умов про сплату комісії, то відповідач вказує, що пунктом 4.4 Кредитного договору фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, проте пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Поряд з цим, перелік послуг з обслуговування кредиту, за які справляється плата у вигляді комісії за обслуговування комісії Договір не містить. Відтак, оскільки кредитним договором встановлено щомісячну плату за послуги, перелік яких відсутній у договорі, а отримання інформації щодо кредиту безоплатна відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та нікчемним.

Щодо недоведеності факту переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача, заявник вказує, на виконання умов договору факторингу №13/06/16 від 13 червня 2016 року, в матеріалах справи відсутні докази його оплати, що є його обов`язковою умовою, не надано позивачем ані платіжних доручень на перерахування грошових коштів в банку, ані виписок чи інших регістрів бухгалтерського обліку, як доказу на укладення такого договору.

Отже, копія договору Факторингу №13/06/16 від 03.10.2013 року не може бути визнаним судом допустим, достатнім доказом про перехід прав та обов`язків від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»», а відтак, як наслідок, до ТОВ ФК «Прайм Альянс».

Щодо реєстру боржників до договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016, копії витягу з акту приймання-передачі документації до договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016, копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019, копії витягу з акту приймання-передачі документації до договору факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019, довідки про заборгованість №148 від 06 березня 2024 року, розрахунку заборгованості від 13.06.2016, вказує, що дані документи не є первинними, відтак не є доказами розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки не доводять отримання кредитних коштів, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаними кредитними договорами. Також звертає увагу, що надана позивачем виписка по особовому рахунку НОМЕР_1 за кредитним договором № від 03.10.2013 за своїм змістом не відповідає вимогам виписки з особового рахунку відповідача по справі, бо рахунок 2909 є транзитним, не може підтверджувати наявність кредитної заборгованості, оскільки не є касовим, банківським документом та документом первинного бухгалтерського обліку, відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Від представника позивача ТОВ «ФК «Прайм Альянс» - адвоката Тимошенка О.Ю., надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2024 року у справі № 607/5502/24 залишити без змін.

Вказує, що банк повністю виконав свої зобов`язання, видавши відповідачу готівкові кошти у розмірі 25 000 грн через касу банку, що підтверджується заявою на видачу готівки № 3 від 03.10.2013, підписаною відповідачем і представником банку, що є первинним бухгалтерським документом та дозволяє встановити наявність факту проведення відповідної господарської операції.

Також, позивачем було надано суду засвідчені підписом уповноваженого представника та печаткою Банку, розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 у ПАТ «ОТП Банк», з яких вбачається надання останньому грошових коштів за даним кредитним договором, активне користування заявником цими коштами та навіть часткове погашення заявником кредиту шляхом внесення на рахунок коштів, втім недостатніх для його погашення.

Щодо договорів факторингу, то представник позивача вважає, що долучені до матеріалів справи документи є достатніми доказами переходу права вимоги за кредитним договором № від 03.10.2013 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», шляхом укладення договору факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016 та до ТОВ «ФК Прайм Альянс», шляхом укладення договору факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019.

Щодо твердження заявника про неналежність в якості доказів копії кредитного договору, копії графіку платежів, копії заяви на видачу готівки, то вважає їх хибними, оскільки надана позивачем разом з позовною заявою належним чином завірена, копія кредитного договору разом з додатками до нього (графік платежів) є належними та достатніми доказами укладання такого договору, так як містять достатню інформацію щодо предмету, сторін, умов (пунктів) договору, часу та місця його укладення, мають підписи уповноважених осіб Банку та безпосередньо позичальника. Таким чином, надані докази дозволяють у повній мірі встановити факт укладення кредитного договору № від 03.10.2013.

Звертають увагу суду, що даний кредитний договір у судовому порядку недійсним не визнавався, а у рамках даної справи проведення почеркознавчої експертизи щодо підробдення підпису на кредитному договорі та усіх супутніх документах до нього, ініційовано не було.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.(ст. 204 ЦК України)

Крім того, заперечують щодо неправдивого твердження заявника про те що відповідні письмові докази були подані до суду у вигляді копії з копії та завірені неуповноваженою на це особою, наголошують, що копії усіх письмових доказів наданих позивачем у справі були зроблені з оригіналів документів, які знаходяться у позивача, окрім копії кредитного договору, який знаходиться у приватного нотаріуса Кравцова О.О., що вчиняв на ньому виконавчий напис та договору факторингу №13/06/16, що знаходиться у ТОВ «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ОТП Банк». Копії цих документів знаходяться у ТОВ «ФК «Прайм Альянс» у вигляді електронних копій, про що на вимогу п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивачем було повідомлено у позовній заяві.

Таким чином, твердження заявником про те що копії письмових доказів завірені неуповноваженою на це особою адвокатом, у зв`язку з поданням позивачем копій з копій документів, що потребують нотаріального засвідчення також є хибними.

На підставі наведеного вважають, що подані позивачем докази є належними і достатніми для встановлення факту укладання між відповідачем та ПАТ «ОТП Банк» кредитного договору, а також отримання останнім грошових коштів відповідно до його умов.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, заявником не наведено достатніх та обґрунтованих підстав, які б свідчили про незаконність та необґрунтованість рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 липня 2024 року у справі №607/5502/24, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено такі обставини.

30.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до АТ «ОТП Банк» із анкетою-заявкою на отримання кредиту, яка підписана його власноручним підписом, де вказав загальну інформацію про себе, контактну (місце роботи, засоби зв`язку), а також фінансову (суму бажаного кредиту, ціль отримання кредиту, джерело додаткового доходу та персональні витрати).

Також ОСОБА_1 підписав інформаційний листок про умови кредитування по продукту «Вигідний Партнерський», у якому зазначено, що орієнтовна сукупна вартість кредиту розрахована виходячи із розміру Кредиту складає 67 093,72 грн. Сума кредиту 29 500 грн, відсоткова ставка за користування кредитними коштами є фіксованою та складає 18 % річних. Крім цього, розраховано періодичність та розміри платежів з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та комісії при щомісячному погашені суми заборгованості рівними частинами впродовж 60 місяців.

03.10.2013 між ПАТ «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №, який підписаний відповідачем власноручним підписом, за умовами якого банк надає позичальнику споживчий кредит у розмірі 29 500 грн, з яких: 25 000 грн на споживчі цілі; 4500 грн на придбання послуг у продавця, строком на 60 місяців (з 03.10.2023 по 03.10.2018) із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18 % річних (п. 1.1 кредитного договору)

Відповідно до п. 1.2.1 кредитного договору, банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов цього договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені кредитним договором та додатком №1 «Графік платежів», що є його невід`ємною частиною, а також виконувати інші умови договору.

За умовами п.п. 1.2.2, 1.2.3 кредитного договору, з метою контролю за цільовим використанням кредиту на придбання послуг у продавця 1 та продавця 2 банк перераховує відповідні визначені п. 1.1 цього договору частини суми кредиту на користь продавців. Іншу відповідну визначену п. 1.1 цього договору частину суми кредиту (на споживчі цілі) банк надає позичальнику шляхом перерахування частини суми кредиту на рахунок позичальника, відкритий в АТ «ОТП Банк» МФО 300528 або видачі суми кредиту у вигляді готівкових коштів через касу банку.

Даний договір є заявою позичальника на отримання кредиту та/або випуск Instant картки та цим позичальник підтверджує своє волевиявлення щодо отримання кредиту та/або випуск Instant картки на умовах зазначених у цьому договорі (п. 1.2.4 кредитного договору)

Відповідно до пункту 1.4.1 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені кредитними договором не пізніше 03.10.2013.

Згідно з п.п. 1.4.2, 1.4.3 кредитного договору, сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів. Проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної пункті 1.1 даного договору. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений в графіку платежів.

Платежі по кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку кредиту, в розмірі, вказаному в графіку платежів, та підлягають сплаті позичальником в дати платежів у складі суми платежу за розрахунковий період (п. 1.4.5 Кредитного договору).

Графік платежів є додатком № 1 та невід`ємною частиною даного договору та розраховуються з урахуванням суми та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії та пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів зазначається в графіку платежів та визначається з урахуванням фактичної кількості календарних днів у році (пункт1.4.6 Кредитного договору).

Відповідно до п. 3.6 кредитного договору, банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором та/чи угодою третій особі.

Підписанням кредитного договору позичальник ОСОБА_1 засвідчив, що йому була надана вичерпна інформація про послуги, що йому надаються та роз`ясненні всі питання, що він має по цьому договору.

Також позичальник ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що перед укладенням цього Договору Банк повідомив його у письмовій формі про особу та місцезнаходження Банка; умови (мету, для якої споживчий кредит маже бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, я тому числі зобов`язаннями Позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як комісії, витрати на страхування, юридичне оформлення, інфляційні втрати, тощо); строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови; відомості про те, від кого Позичальник може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № від 03.10.2013 є графік платежів, яким встановлено періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом і комісії та який підписаний ОСОБА_1 власноручним підписом.

Майнові інтереси, які не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю ОСОБА_1 були застраховані в межах суми 25 000 грн, що дорівнює початковій сумі кредиту відповідно до кредитного договору № від 03.10.2013, строком з 03.10.2013 по 03.10.2018, що вбачається із договору страхування 01/ від 03.10.2013, укладеного між ПрАТ «РЕНЕСАНС-КРЕДИТ» від імені та в інтересах якого діє агент АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 .

Відповідно до заяви на видачу готівки №3 від 03.10.2013, підписаної отримувачем ОСОБА_1 та банком, ОСОБА_1 отримав виплату коштів за кредитним договором № від 03.10.2013 у розмірі 25 000 грн.

13.06.2016 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №13/06/16, відповідно до якого клієнт ПАТ «ОТП Банк» (первісний кредитор) передає, а фактор ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості (п. 1.1 Договору).

Згідно п.п. 1.3, 1.4 Договору Факторингу, за цим Договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами. Фактор має право, на наступне відступлення (продаж) права грошової вимоги третім особам.

За умовами п. 6.2.3 договору факторингу, право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого Фактор стає Новим Кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. При цьому, виконання Фактором та Клієнтом умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається.

До ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за договором факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 перейшло, в тому числі, право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № від 03.10.2013 в сумі 39587,00 грн, з яких: 17 030,51 сума строкової заборгованості за кредитом; 223,20 грн сума строкових нарахованих відсотків; 8 470,48 грн сума простроченого тіла кредиту; 13 862,73 грн сума нарахованих прострочених відсотків по кредиту, що вбачається з витягу з акту приймання-передачі документації боржників та реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу №13/06/16.

20.03.2018 на підставі рішення комісії № 403 від 20.03.2018 ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було видно свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, .

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 491 від 03.04.2018, видати ТОВ «ФК «Прайм Альянс» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання послуг з факторингу; надання послуг з фінансового лізингу; надання гарантій та поручительств.

29.01.2019 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до якого клієнт ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» передає, а фактор ТОВ «ФК «Прайм Альянс» приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, права вимоги за якими належать клієнту на підставі договору факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016, та не було погашене до моменту підписання даного договору, в розмірі портфеля заборгованості (п. 1.1 договору факторингу).

Відповідно до п. 1.3 договору факторингу, за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами в тому числі та не виключаючи, штрафні санкції та пені передбачені кредитним договором.

Права вимоги за кредитними договорами переходять до фактора з моменту виконання зобов`язання щодо перерахування всіх платежів, визначених п. 7.1 цього договору. Передача Прав вимоги за кредитними договорами здійснюється сторонами на підставі акту приймання-передачі реєстру боржників, форма якого наведена у Додатку 3 до цього договору (п. 1.4, 1.6 договору факторингу).

За умовами п.п. 7.1, 7.2 договору факторингу, сторони домовились, що ліміт фінансування складає 100 000 грн без ПДВ. Фактор здійснює фінансування клієнта шляхом сплати 100 % ліміту фінансування на банківський рахунок клієнта не пізніше 10-ти банківських днів, з дати підписання сторонами цього договору.

Як вбачається з платіжного доручення АТ «АЛЬФА-БАНК» № 44 від 29.01.2019, що ТОВ «ФК «Прайм Альянс» сплатило на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» кошти у сумі 100 000 грн, призначення платежу: оплата згідно договору факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019, без ПДВ.

До ТОВ «ФК «Прайм Альянс» за Договором факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019 перейшло, в тому числі, право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № від 03.10.2013 в сумі 39 587,00 грн, що вбачається з витягу з акту приймання-передачі Документації боржників та реєстру боржників, Додаток № 1 до Договору факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019.

09.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцов О.О., вчинено виконавчий напис №826, котрим стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРАЙМ АЛЬЯНС» заборгованості за період з 29.01.2019 по 28.02.2020 за кредитним договором № від 03.10.2013, укладеним між ОСОБА_1 та первісним кредитором ПAT «ОТП Банк» заборгованість на загальну суму 39982,87 гривень, що складається з: 25500,99 грн. заборгованість за тілом кредиту; 14086,01 грн. заборгованість по відсотках; 395,87 грн. плата за вчинення виконавчого напису.

З огляду на викладене судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому Договором про надання споживчого кредиту № від 03.10.2013 належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 14 249,47 грн, з яких 12 309,25 грн основна заборгованість за кредитом (тіло); 1940,22 грн проценти за користування кредитом та заборгованість за інфляційними втратами за період з березня 2019 року по лютий 2022 року у розмірі 2 766,60 грн, суму 3% річних за період з 29.01.2019 по 23.02.2022 у розмірі 1134,00 грн, яка підлягає до стягнення в користь позивача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2023 у справі 607/11237/22, позов ОСОБА_1 задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №826 вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Кравцовим Олександром Олександровичем 09.04.2020 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» заборгованості у загальній сумі 39982,87 грн по кредитному договору № від 03.10.2013, що укладений із первісним кредитором ПAT «ОТП Банк».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, підписавши Договір про надання споживчого кредиту № від 03.10.2013 відповідач ОСОБА_1 добровільно погодився на умови договору, якими сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок, строк повернення коштів, строк кредитування, та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Однак взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентних платежів відповідач ОСОБА_1 не виконав, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 03.10.2013 відповідно до Графіку платежів в межах 3-х річного терміну за період з 03.04.2017 по 03.10.2018, що складає 14 249,47 грн, з яких 12 309,25 грн основна заборгованість за кредитом (тіло); 1940,22 грн проценти за користування кредитом. Окрім цього, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а саме інфляційних втрат 2 766,60 грн. грн та три відсотки річних 1134,00 грн грн, а тому майнові права позивача підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованості за кредитним договором № від 03.10.2013 у розмірі 14 249,47 грн, заборгованість за інфляційними втратами у розмірі 2 766,60 грн та суму 3% річних у розмірі 1 134 грн.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно з частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення сплати основного боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За змістом ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора узобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Згідно вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Згідно з статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, судом першої інстанції вірно встановлено, що 03.10.2013 між ПАТ «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №, який підписаний відповідачем власноручним підписом, за умовами якого банк надає позичальнику споживчий кредит у розмірі 29 500 грн, з яких: 25 000 грн на споживчі цілі; 4500 грн на придбання послуг у продавця, строком на 60 місяців (з 03.10.2023 по 03.10.2018) із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18 % річних.

Крім того, в матеріалах справи наявний Графік платежів, який є Додатком № 1 та невід`ємною частиною кредитного договору №, підписаний відповідачем ОСОБА_1 03.10.2013, зі змісту якого вбачається, що сума кредиту 29 500 грн, строк кредиту 60 місяців, процентна ставку 18 % річних, плата по кредиту (комісія) 1, 25 %. Також у Графіку розраховано періодичність та розміри платежів з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та комісії при щомісячному погашені суми заборгованості рівними частинами впродовж 60 місяців.

Отже, враховуючи, що договір про надання споживчого кредиту № від 03.10.2013 та додатки до нього підписані відповідачем ОСОБА_3 , що свідчить про те, що відповідач ознайомилася та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як комісії, витрати на страхування, юридичне оформлення, інфляційні втрати та уклали в належній письмовій формі кредитний договір.

При цьому, спірний договір в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.

Матеріали справи не містять і заявник не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.

Відтак посилання представника відповідача, на те, що ОСОБА_1 не підписував вказаного договору є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Також колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів отримання коштів ОСОБА_1 за договором безпідставними з огляду на таке.

Так, із матеріалів справи встановлено, що відповідно до заяви на видачу готівки №3 від 03.10.2013, підписаної отримувачем ОСОБА_1 та Банком, ОСОБА_1 отримав кошти за кредитним договором № від 03.10.2013 у розмірі 25 000 грн. Окрім цього, отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів також знайшло своє підтвердження у виписці по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 з 03.10.2013 по 13.06.2016, з якої вбачається, що у відповідача на рахунку було зачислено 25000 грн, які ним частково сплачено, що фактично і підтверджує наявність у нього боргового зобов`язання. Отже, надані суду позивачем заява на видачу готівки №3 від 03.10.2013 та виписка з особового рахунку, є належними та допустимими доказами стосовно надання кредитних коштів відповідачу та отриманням ним цих коштів.

Разом з тим слід звернути увагу на те, що відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були отримані відповідачем.

Тому у колегії суддів відсутні підстави для сумніву, що ОСОБА_1 не було перераховано визначену умовами договору кредитних коштів, що підтверджується вищенаведеними доказами та не спростовано відповідачем, який будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляв.

Також не заслуговують на увагу твердження заявника в апеляційні скарзі з приводу того, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, що підтверджують видачу та отримання кредитних коштів та наявність заборгованості.

У Постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зауважила, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операцій та є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і податкових документах.

Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості від 13.06.2016, а також виписка з особового рахунку відповідача, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами у даній справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).

Аналіз наведених норм дає підстави висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, а саме первинні бухгалтерські документи щодо надання кредитних коштів, отримання таких коштів відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором № від 03.10.2013

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту перерахування позивачем кредитних коштів та отримання їх відповідачем.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте відповідач жодних доказів на спростування факту укладення договору, перерахування та отримання ним кредитних коштів чи розміру заборгованості не надав.

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладення та підписання ОСОБА_1 кредитного договору № від 03 жовтня 2013 року з ПАТ «ОТП Банк», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності у нього боргових зобов`язань в тому числі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України перед позивачем, який набув прав вимоги за кредитним договором.

Щодо факту переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача за кредитним договором № від 03.10.2013.

Судом встановлено, що договором факторингу №13/06/16 від 13.06.2016, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та витягом з акту приймання-передачі Документації боржників та реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу №13/06/16; договором факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» та витягом з акту приймання-передачі Документації боржників та реєстру боржників, додатком № 1 до договору факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019 підтверджується, що ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором.

Також, на виконання п.7.1 договору факторингу № 29/01/19-2 ТОВ «ФК «Прайм Альянс» здійснило оплату згідно договору факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019, що підтверджується платіжним доручення АТ «АЛЬФА-БАНК» № 44 від 29.01.2019.

Доказів того, що договори факторингу №13/06/16 від 13.06.2016, № 29/01/19-2 від 29.01.2019 визнані недійсними чи їх дійсність оскаржується у судовому порядку, матеріали справи не містять.

З урахуванням того, що договори факторингу з додатками, підписані його сторонами, є оспорюваними правочинами, а під час розгляду справи презумпція їх правомірності відповідачем не спростована, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не доведено перехід права вимоги до нього за кредитним договором, укладеним з ПАТ «ОТП Банк».

Щодо доводів представника заявника в апеляційній скарзі, щодо нікчемності та недійсності умов договору щодо сплати комісії за кредитним договором, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до п. 1.4.4. кредитного договору - за обслуговування кредиту позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначено в Графіку платежів.

Як вбачається з Додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту № від 03.102013, сторонами погоджені графік платежів та орієнтовна сукупна вартість кредиту, зокрема встановлено, щомісячну комісію у розмірі 1,25%.

Отже, підписуючи Договір про надання споживчого кредиту № від 03.10.2013 та додатки до нього відповідач ОСОБА_1 був проінформований про умови кредитування, а саме орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як комісії.

Проте, колегія суддів зауважує те, що ТОВ «ФК «Прайм Альянс» не пред`являло вимог до ОСОБА_1 щодо стягнення сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2024 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

У силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 в межах понесених ним сум.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2024 року залишати без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах понесених ним сум.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н. М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О. З. Костів