Справа № 139/373/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року с-ще Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Коломійцевої В.І.,

за участю: секретаря судових засідань Слободянюк О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Шоломіцького І.В., (який приймає участь в режимі відеоконференції)

представника відповідача адвоката Валігури О.О., (який приймає участь в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Муровані Курилівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнянське» про розірвання договору оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Шоломіцького Івана Валентиновича (повноваження на а.с.4) звернувся до суду з позовом до ТОВ «Рівнянське» про розірвання договору оренди земельної ділянки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4108 га, кадастровий номер :04:003:0052, що розташована на території Рівнянської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. 01 грудня 2020 року позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,4108 га із ТОВ «Рівнянське» строком на 25 років. Умовами договору передбачено сплату орендної плати у грошовій або натуральній формі. Однак, з часу укладення договору оренди (за 2021-2023 роки) позивач, кошти за орендну плату жодного разу не отримував.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд розірвати договір оренди землі, укладений 01 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівнянське» і стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою від 14 травня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 06 червня 2024 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Шоломіцького І.В. та витребувано від Головного управління ДПС у Вінницькій області відомості із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів у вигляді орендної плати за користування землею ТОВ «Рівнянське» за 2021-2023 роки (а.с.19).

18.06.2024 року від в.о. начальника ГУ ДПС у Вінницькій області надійшла відповідь на ухвалу від 06 червня 2024 року (а.с.38).

11 червня 2024 року через систему «Електронний суд» від відповідача отримано заяву про продовження пропущеного строку на подання відзиву (а.с.22-31).

25 червня 2024 року ухвалою суду заяву представника відповідача про продовження процесуального строку для подання відзиву задоволено. Продовжено строк встановлений ухвалою суду від 14 травня 2024 року та прийнято відзив на позов ОСОБА_1 (а.с.41).

У поданому відповідачем відзиві, що надійшов до суду 17 червня 2024 року (а.с.33-37) його представник висловив позицію із якої вбачається, що він не погоджується із позовними вимогами, вважає їх необгрунтовними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи і спрямовані на фальсифікацію документів. Зокрема зазначає, що відповідачем було отримано від позивача акт-згоду про отримання останнім у 2021-2023 роках орендної плати згідно договору оренди. Дана обставина усуває будь-яку підставу для звернення до суду із вимогою про розірвання договору. Крім того, позивачем власноручно було надано повідомлення про відсутність будь-яких звернень до суду про розірвання договору оренди землі, що є підставою для перевірки повноважень особи яка звернулася із даним позовом. Відсутність обізнаності позивача про звернення від його імені до суду призводить до фальсифікації повноважень та створення завуальованого рейдерського захвату земельних ділянок, які на правах оренди перебувають у відповідача. Просив відмовити у позові.

27 червня 2024 року від позивача у справі надійшла відповідь на відзив (а.с. 42-44), у якій він не погоджується із доводами відповідача. Зазначає, що відповідач з метою введення його в оману та створення для себе доказів належного виконання умов договору підмовив місцеву жительку, яка підходила до кожного орендодавця та просила підписатися для того щоб не ходити у судові засідання. Стверджує, що позовну заяву згідно його вільного волевиявлення та за його дорученням було подано його адвокатом Шоломіцьким І.В. Крім того, у 2021-2023 роках вони неодноразово звертались до відповідача для отримання орендної плати у грошовій формі, проте останній уникав виконання свого обов`язку. Просити виконання свого обов`язку у натуральній формі не було можливим, оскільки земельна ділянка орендарем не оброблялась. Акт-згоду він підписав через введення його в оману, доказів того що протягом вказаного у договорі строку ТОВ «Рівнянське» була виплачена орендна плата яка ним отримана не надано. Відповідач погасив заборгованість з орендної плати тільки після пред`явлення позову. Більше того, відповідачем як податковим агентом за 2021-2023 роки не було сплачено земельного податку. Даний податок він сплачував самостійно. Просив визнати акт-згоду неналежним, недостатнім та недостовірним доказом. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

11 липня 2024 року ухвалою суду прийнято рішення про перехід від розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження (а.с.46). Підготовче засідання призначено на 29 липня 2024 року.

29 липня 2024 року судом прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів, що підтверджують обсяг повноважень представника позивача. Клопотання про визнання явки позивача ОСОБА_1 в судове засідання задоволено. Визнано явку позивача у судове засідання обов`язковою. Підготовче засідання відкладено на 12 серпня 2024 року (а.с. 77-79).

У визначену дату судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 вересня 2024 року (а.с.86).

30 вересня 2024 року у судовому засіданні за клопотанням представника відповідача було оголошено перерву до 08 жовтня 2024 року.

У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали заявлені ними вимоги з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 0,4108 га, яка знаходиться у с.Рівне. У грудні 2020 року уклав договір оренди землі з ТОВ «Рівнянське». З моменту укладання договору оренди землі він не отримував орендної плати від ТОВ «Рівнянське», а тому звернувся до суду і наполягає на розірвання договору оренди. Запевнив, що акт-згоду він не підписував. Жодних розрахунків вчасно із ним проведено не було. Лише після пред`явлення позову до суду відповідач розрахувався із ним.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що не погоджується із позовними вимогами в повному обсязі, оскільки у матеріалах справи є акт-згода про проведення розрахунків по орендній платі за умовами договору. Власноручно позивачем зазначені обставини, що ним отримано в повному обсязі своєчасно орендну плату за 2021, 2022, 2023 роки. Крім того, у даному акті-згоді позивачем написано, що станом на 11 червня 2024 року до суду ним не подавались будь-які заяви. Вважає неправдивими пояснення позивача про те, що він не підписував вищевказаний акт-згоду. Оплата згідно договору-оренди відбулась і здійснювалась відповідно до умов договору. Яким саме чином мала сплачуватись орендна плата договір не передбачає. Позивач не звертався до орендаря із вимогою виплатити орендну плату. У відповідача ж не було будь-яких конкретних рахунків, адреси місця проживання позивача, мобільного телефону, щоб узгоджувати ту чи іншу форму оплати оренди. Тому оплата за договорами здійснювалась виходячи з можливостей, які мав відповідач. Вважає, що підстави та предмет позовних вимог на момент написання позовної заяви був відсутнім. Тому, просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договори найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Наявною у матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №376861792 сформованої 01 травня 2024 року (а.с.8) встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,4108 гектарів, кадастровий номер :04:003:0052 що розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнянське» укладено договір оренди земельної ділянки (далі Договір), за яким позивач передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,4108 гектарів, кадастровий номер :04:003:0052, що знаходиться на території Рівненської сільської ради Могилів-Подільського (колись Мурованокуриловецького) району Вінницької області.

Вказаний договір оренди земельної ділянки зареєстровано 21 грудня 2020 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (зворот а.с.8) строком на 25 років із автоматичним продовженням дії договору та правом передачі у піднайм (суборенду). Така ж інформація щодо строку дії договору міститься і у п. 7 Договору (а.с. 5).

Пунктом 10 Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій або натуральній формі (з урахуванням ринкових цін на момент розрахунку) та становить 600 гривень. Вноситься орендна плата один раз на рік з 01 вересня до 31 грудня (п.12 Договору).

Пункт 31 вищевказаного договору визначає право орендодавця вимагати своєчасного внесення орендної плати, а п. 34 вказує на обов`язок орендаря своєчасно вносити орендну плату за користування земельною ділянкою, що передана в оренду (а.с.5-7).

Одночасно орендодавець зобов`язаний своєчасно отримувати внесену орендарем орендну плату, при цьому, в разі, якщо Орендодавцем не буде отримано орендну плату з його вини до 31 грудня поточного року, орендар не несе відповідальності щодо неотримання орендної плати вчасно. Така несплата не буде вважатись невнесенням орендної плати та/чи простроченням оплати.

В будь-якому випадку за орендодавцем залишається право отримати орендну плату в будь-який час, але орендодавець за таких умов не має права вимагати сплати неустойки (п. 32 Договору, (а.с.6).

Разом з тим, у п. 13 Договору визначено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Зазначений висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №199/1917/19 (провадження № 61-16444св20)

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України). Тлумачення п. 3 ч. 1 ст.3 та ст.627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно із ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Закон України "Про оренду землі" визначає умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина першастатті 15 Закону України «Про оренду землі»).

Зокрема, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»).

Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця, зокрема передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Позивач стверджує, що відповідач не виконав своє зобов`язання, передбачене умовами вищевказаного договору оренди землі, а саме не виплатив орендну плату за користування земельною ділянкою у 2021, 2022 та 2023 роках.

Вказане стверджується довідкою в.о. начальника ГУ ДПС у Вінницькій області №7530/5/02-32-12-01-15 від 11 червня 2024 року (а.с.38), з якої вбачається, що відомості з інформаційної бази Державного реєстру фізичних осіб - платників податку щодо ТОВ «Рівнянське» за користування землею ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2021 року по IV квартал 2023 року - відсутні.

Позиція сторони відповідача зводиться до того, що у матеріалах даної справи наявна акт-згода про виконання умов договору оренди за 2021-2023 роки, яку позивач власноручно підписав, а тому відсутні будь які підстави звернення до суду. Крім того, стверджує, що умовами договору оренди не встановлено чітку процедуру внесення орендної плати, а тому будь-яка оренда здійснювалась виходячи із можливостей які мав відповідач. Сам же позивач за оспорюваний період, до відповідача ТОВ «Рівнянське» для отримання орендної плати у визначені в договорі строки не звертався.

Суд не погоджується із такою думкою відповідача по справі та вважає, що наведене ніяким чином не звільняє орендаря ТОВ «Рівнянське» від обов`язку щодо сплати орендної плати за період 2021-2023 років, а наявний акт-згода не доводить, що зобов`язання за умовами договору оренди було виконано вчасно.

Так, під час судового розгляду було встановлено, що відповідач для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати у строки та розмірах, передбачених умовами договору оренди, не вчинив необхідні дії відповідно до звичаїв ділового обороту у спірних правовідносинах, а саме: не надіслав орендодавцю листи з проханням отримати орендну плату або повідомити банківські реквізити для її перерахування, чи не надіслав орендну плату за місцем проживання орендодавця грошовим переказом. Як і не надав доказів про те, що позивач відмовився прийняти належне виконання, запропоноване орендарем, а саме: отримати орендну плату за вказаний період.

Таким чином, відповідач поклав на позивача обов`язок вчиняти дії для отримання орендної плати, і за таких обставин звільнив себе від обов`язку сплачувати орендну плату.

На думку суду саме відповідач, як то передбачено у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі №703/2495/21, повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати.

Натомість, наполягаючи на виконанні умов договору зі своєї сторони, відповідач не надав жодної належної документації ТОВ «Рівнянське», яка б свідчила про проведення розрахунків із орендодавцем.

Що стосується тверджень представника відповідача про своєчасне і повне виконання орендних зобов`язань із посиланням на акт-згоду, підписану позивачем 03 травня 2024 року (а.с.36) то суд не може прийняти цей документ як належний та допустимий в розумінні ст. 77 і 78 ЦПК України.

Так, Верховний Суд у постанові від 08.08.2018 у справі №396/576/16-ц дійшов висновку, що належними доказами сплати коштів за оренду земельної ділянки є: видатковий касовий ордер, виписаний орендарем та підписаний орендодавцем; видаткова накладна, підписана сторонами; довідка, видана податковою інспекцією, про наявність плати коштів із земельного податку та оренду землі.

На ствердження своєї позиції та правдивості обставин викладених у даному документі, відповідач мав би долучити до вказаного акту-згоди видатковий касовий ордер чи відомість про виплату орендної плати із підписом орендодавця чи банківські документи про перерахування коштів на рахунок орендодавця або розписку про передачу особисто в руки.

Тому, підсумовуючи вищенаведене виплата орендної плати мала б бути зафіксованою у щорічних відповідних відомостях орендаря з підписами його відповідальних посадових осіб та орендодавця, а не в документі-твердженні про відсутність заперечень та претензій щодо орендної плати.

Відповідач стверджує, а позивач не заперечує, що розрахунок щодо заборгованості з орендної плати за 2021-2023 роки здійснено. Однак як вказує позивач лише після подачі позову до суду.

Суд не вважає таке виконання умов договору належним виконанням, оскільки здійснено воно поза межами строків вказаних у Договорі.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

Пункт д) частини першої статті 141 ЗК України передбачає, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі, і несплату орендної плати.

Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) та від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17.

Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 479/210/21 дійшов до висновку, що систематична (два та більше випадків) несплата орендної плати, передбаченої договором, є істотним порушенням умов договору та підставою для розірвання такого договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено і у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 542/51/22.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів отримання позивачем орендної плати за 2021 рік до 31 грудня 2021 року, за 2022 рік до 31 грудня 2022 року та відповідно за 2023 рік до 31 грудня 2023 року, що є підставою для розірвання договору оренди землі.

Законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, тому основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Очевидно, що дії відповідача, який уклав у 2020 році договір оренди земельної ділянки із ОСОБА_1 є недобросовісними, оскільки розуміючи для себе обов`язок своєчасного внесення орендної плати, та мету з якою було укладено договір для позивача, він покладаючись на двозначні та не чіткі умови договору оренди, свідомо розраховував на уникнення виконання свого обов`язку пов`язаного із використанням орендованої землі.

Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пунктом першим частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

У даній справі встановлено, що орендар ТОВ «Рівнянське» систематично не виконувало свого зобов`язання за Договором оренди землі від 01 грудня 2020 року, а саме у строк з 01 вересня 2021 року до 31 грудня 2023 року не виплачувало орендодавцю ОСОБА_1 орендну плату за 2021, 2022, 2023 роки, а відтак наявні всі правові підстави для розірвання спірного договору оренди землі у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати.

Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн (а.с.9).

У зв`язку з тим, що позов задоволено повністю з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211 грн. 20 коп. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 549, 551, 610, 611, 612, 628, 629, 638, 651 ЦК України, ст.ст. 90, 93, 141, 152 ЗК України, ст.ст. 13,14. 15, 21, 24. 25, 32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір оренди землі без номера від 01 грудня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнянське» (місце знаходження юридичної особи: 23425, вул. Центральна, 6 с.Рівне Могилів-Подільського району Вінницької області, ), щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4108 га, кадастровий номер :04:003:0052.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнянське» на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнянське», , місце знаходження юридичної особи: 23425, вул.Центральна, 6 с.Рівне Могилів-Подільського району Вінницької області, місце розташування та знаходження посадових осіб: 32600, вул.Українська, 18, смт Нова Ушиця, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Повний текст рішення складено 11.10.2024.

Суддя: