ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заява обґрунтовувалась тим, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2012року у справі № 2/0417/6744/2012 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № МК 76-07 від 21 березня 2007року в розмірі 83 251,06 євро, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2012року еквівалентно 818 340,52грн. Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 10 000,00грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 3 219,00грн.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2/0417/6744/2012 від 09 жовтня 2012року.

В подальшому, що підтверджується інформацією, отриманою у відповіді на адвокатський запит відповідно до Автоматизованої системи виконавчих проваджень, у Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 35190151 з примусового виконання виконавчого листа № 2/0417/6744/2012, виданого 09 жовтня 2012року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № МК 76-07 від 21 березня 2007року в розмірі 83 251,06 євро, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2012року еквівалентно 818 340,52грн; солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 10 000,00грн; солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судових витрат в розмірі 3 219,00грн, а всього 831 559,52 грн.

13 листопада 2012року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 35190151 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

27 березня 2013року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 35190151 завершено виконавче провадження на підставі п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону на момент прийняття рішення).

Також у Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 41463191 з примусового виконання виконавчого листа № 2/0417/6744/2012, виданого 09 жовтня 2012року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № МК 76-07 від 21 березня 2007року в розмірі 83 251,06 євро, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2012року еквівалентно 818 340,52грн; солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 10 000,00грн; солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судових витрат в розмірі 3 219,00грн, а всього 831 559,52 грн.

21 січня 2014року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 41463191 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

24 вересня 2014року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 41463191 закінчено виконавче провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону на момент прийняття рішення).

05 червня 2024року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором № МК 76-07 від 21 березня 2007року, відповідно до умов якого при виконанні позичальником погашення узгодженої частини боргу Банк зобов`язався здійснити прощення решти боргу, що залишиться непогашеною.

Згідно довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» від 07 червня 2024року № 18105/2024/21Б громадянин ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 07 червня 2024року заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № МК 76- 07 від 21 березня 2007року не має. Будь-які зобов`язання по сплаті заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № МК 76-07 від 21 березня 2007року у боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та поручителя ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) згідно договору поруки № МК 76-07 від 21 березня 2007року відсутні.

Заявник вважав, що оскільки борг перед кредитором (Банком) за кредитним договором № МК 76-07 від 21 березня 2007року, для стягнення якого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 09 жовтня 2012року було видано виконавчий лист № 2/0417/6744/2012, в добровільному порядку солідарним боржником ОСОБА_2 , відповідно договору про врегулювання заборгованості за кредитним договором № МК 76-07 від 21 березня 2007року, було частково погашено, а залишок кредитором прощений (анульований) в порядку ст. 605 ЦК України, а тому виконавчий лист № 2/0417/6744/2012 слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Крім того заявник зазначав, що оскільки виконавчий лист визнається таким, що не підлягає виконанню, наслідками цього має бути скасування арештів з майна боржника ОСОБА_1 , накладених на підставі постанов державного виконавця у виконавчих провадженнях № 35190151 від 13 листопада 2012року та № 41463191 від 21 січня 2014року, виданих Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції. Наявність вказаних арештів підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26 травня 2024року № 380182889.

Ураховуючи викладене, заявник виклав вимоги про: визнання виконавчого листа № 2/0417/6744/2012, виданого 09 жовтня 2012року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № МК 76-07 від 21 березня 2007року в розмірі 83 251,06 євро, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2012року еквівалентно 818 340,52грн; солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 10 000,00грн; солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судових витрат в розмірі 3 219,00грн таким, що не підлягає виконанню; скасування арешту на майно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), накладеного постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: 35190151 від 13 листопада 2012року, серія та номер 41463191 від 21 січня 2014року, виданими Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 виклав вимогу про скасування ухвали та ухвалення нового судового рішення про задоволення його заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що ухвала постановлена з невідповідністю викладених у ній висновків обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, стягувач АТ КБ «ПриватБанк» заперечив проти задоволення апеляційної скарги заявника, просив її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в електронному суді.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2012року у справі № 2/0417/6744/2012 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № МК 76-07 від 21 березня 2007року в розмірі 83 251,06 євро, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2012року еквівалентно 818 340,52грн. Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 10 000,00грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 3 219,00грн. Рішення набрало чинності 09 жовтня 2012року (а.с.14).

На виконання вказаного рішення 09 жовтня 2012року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 2/0417/6744/2012 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № МК 76-07 від 21 березня 2007року в розмірі 83 251,06 євро, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2012року еквівалентно 818 340,52грн; солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 10 000,00грн; солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судових витрат в розмірі 3 219,00грн, а всього 831 559,52 грн.

З листа Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вих. № 111911 від 01 липня 2024року вбачається, що у Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі перебувало виконавче провадження № 35190151 з примусового виконання виконавчого листа № 2/0417/6744/2012, виданого 09 жовтня 2012року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № МК 76-07 від 21 березня 2007року в розмірі 83 251,06 євро, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2012року еквівалентно 818 340,52грн; солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 10 000,00грн; солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судових витрат в розмірі 3 219,00грн, а всього 831 559,52 грн (а.с.16-17).

13 листопада 2012року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 35190151 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

27 березня 2013року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 35190151 завершено виконавче провадження на підставі п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону на момент прийняття рішення).

Також у Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 41463191 з примусового виконання виконавчого листа № 2/0417/6744/2012, виданого 09 жовтня 2012року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № МК 76-07 від 21 березня 2007року в розмірі 83 251,06 євро, що за курсом НБУ станом на 22 серпня 2012року еквівалентно 818 340,52грн; солідарне стягнення з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 10 000,00грн; солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судових витрат в розмірі 3 219,00грн, а всього 831 559,52 грн.

21 січня 2014року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 41463191 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

24 вересня 2014року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 41463191 закінчено виконавче провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону на момент прийняття рішення).

Вищевказані виконавчі провадження були належним чином оформлені та передані державним виконавцем до архіву для подальшого зберігання. Згідно положень Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 470/7 від 05 липня 1999року (втратила чинність) строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, а після спливу строку зберігання, дані виконавчі провадження підлягають знищенню. А тому згідно акту вищевказані виконавчі провадження були знищені.

Станом на 01 липня 2024року відповідно до Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкритих виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) не перебуває.

05 червня 2024року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір про врегулювання заборгованості за кредитним договором № МК 76-07 від 21 березня 2007року, відповідно до умов якого при виконанні позичальником погашення узгодженої частини боргу Банк зобов`язався здійснити прощення решти боргу, що залишиться непогашеною (а.с.18-19).

Згідно довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» від 07 червня 2024року № 18105/2024/21Б громадянин ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 07 червня 2024року заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № МК 76- 07 від 21 березня 2007року не має. Будь-які зобов`язання по сплаті заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № МК 76-07 від 21 березня 2007року у боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та поручителя ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) згідно договору поруки № МК 76-07 від 21 березня 2007року відсутні (а.с.20).

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави передбачені статтею 432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові від 20 лютого 2019року у справі № 2-4671/11 (провадження № 61-45337св18) Верховний Суд вказав, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022року у справі № 2-118/2001.

Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, безпосередньо пов`язане із питанням набрання судовим рішення законної сили, одним із проявів якого є реалізованість й виконуваність судового рішення.

Так, в своїй заяві ОСОБА_1 , як на підставу визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилається на те, що станом на 07 червня 2024року будь-які зобов`язання по сплаті заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № МК 76-07 від 21 березня 2007року у боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 згідно договору поруки № МК76-07 від 21 березня 2007року відсутні.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом здійснено пошук виконавчих проваджень за виконавчим листом та за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП записів щодо ОСОБА_1 не знайдено.

Доказів щодо перебування виконавчого листа № 2/0417/6744/2012 від 09 жовтня 2012року на виконанні заявником суду не надано.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку, оскільки виконавчий лист не пред`явлено до виконання, правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання відсутні, оскільки п.7 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, в яких випадках виконавче провадження може бути закрите або повернуто.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактично метою подачі ОСОБА_1 заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є скасування арешту на майно, яке було накладено в рамках виконавчих проваджень.

Відповідно до частини четвертої статті 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Тобто, діючим законодавством не передбачено скасування арешту на майно, накладеного державним виконавцем в рамках виконавчого провадження під час розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а тому заявлені вимоги в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду у передбаченому законом порядку з вимогою про скасування арешту на майно, накладеного державним виконавцем в рамках виконавчого провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не встановлено підстав, передбачених частиною другою статті 432 ЦПК України, за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, апеляційний суд відхиляє, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а також не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010року).

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону дають підстави для висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2024року.

Судді: