Справа № 139/416/24
Провадження № 22-ц/801/2103/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 рокуСправа № 139/416/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Панасюка О.С., секретар Луцишин О.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 серпня 2024 року, ухвалене суддею Тучинською Н.В., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість по договору про надання фінансового кредиту №ВН23-00918 від 27 вересня 2019 року в розмірі 290 129,77 грн, з яких: 25 000 грн заборгованість по тілу кредиту; 265 129,77 грн проценти за період з 27 вересня 2019 року по 01 травня 2024 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 27 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс» (далі ТОВ «Вендор-Фінанс») та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № ВН23-00918. Згідно з умовами договору, кредитор зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався повернути до 03 липня 2020 року наданий йому кредит у розмірі 25 000 грн та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 4,865% за кожні 7 днів. ТОВ «Вендор-Фінанс» свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало належним чином, тоді як ОСОБА_2 в порушення умов договору несвоєчасно та не в повній мірі сплачувалися проценти, а також не повернуті кредитні кошти.

Загальна заборгованість позичальника станом на 01 травня 2024 року складає 290 129,77 грн.

05 вересня 2022 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредити готівкою» було укладено договір факторингу № 1-09Ф, у відповідності до умов якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00918 від 27 вересня 2019 року було відступлено до ТОВ «Кредити готівкою».

12 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Гефест» та ТОВ «Кредити готівкою» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №12122023, у відповідності до умов якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00918 від 27 вересня 2019 року було відступлено ТОВ «ФК Гефест».

13 грудня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Гефест» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №13122023/1, у відповідності до умов якого право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00918 від 27 вересня 2019 року було відступлено до ОСОБА_1 ..

Враховуючи викладене, позивач вважає, що він є особою, яка має право вимоги до боржника в частині повернення заборгованості за договором та всіх інших платежів.

Заочним рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У скарзі зазначає, що він виконав свої зобов`язання по оплаті шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок цедента, що підтверджується квитанцією про сплату коштів. Укладений між ним та ТОВ «ФК «Гефест» договір відступлення прав вимоги №13122023/1 у визначеному законом порядку недійсним визнаний не був, інші учасники справи не заявляли вимог про недійсність (нікчемність) даного договору, оскільки внаслідок укладення цього договору відбулася заміна кредитора, суд дійшов помилкового висновку, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги. Судом не було взято до уваги правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У судове засідання, призначене на 15 жовтня 2024 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені.

15 жовтня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просив розгляд справи провести у його відсутність та відсутність його представника. Зазначив, що вимоги апеляційної скарги підтримує у повному обсязі.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вказані положення, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд справи у відсутність належним чином повідомлених учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про відсутність підстав для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № ВН23-00918 від 27 вересня 2019 року в сумі 290 129 гривень 77 копійок через необґрунтованість і недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з мотивами відмови суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог.

Встановлено, що 27 вересня 2019 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання фінансового кредиту №ВН23-00918.

Відповідно до умов цього договору, кредитор зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредитору кредитні кошти (п. 1.1).

У п. 1.4-1.6 договору зазначено, що кредитні кошти надаються в сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч гривень) строком на 40 періодів по 7 днів, а саме з 27 вересня 2019 року до 03 липня 2020 року. Днем кінцевого повернення кредиту є 03 липня 2020 року. За користування кредитними коштами, позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 4,865% від суми наданого кредиту за кожні 7 днів користування. Процентна ставка є фіксованою та не змінюється протягом всього строку користування кредитом (а.с.3).

05 вересня 2022 року між ТОВ «Кредити готівкою» та ТОВ «Вендор-Фінанс» було укладено договір факторингу № 1-09Ф, за яким ТОВ «Кредити готівкою» передало в розпорядження ТОВ «Вендор-Фінанс» грошові кошти (здійснити фінансування) за відповідну плату, а ТОВ «Вендор-Фінанс» зобов`язалося відступити ТОВ «Кредити готівкою» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.11-14).

Факт переходу права вимоги до боржника ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00918 від 27 вересня 2019 року підтверджується реєстром вимоги від 09 вересня 2022 року (а.с.15).

12 грудня 2023 року між ТОВ ФК «Гефест» та ТОВ «Кредити готівкою» було укладено договір № 12122023 відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредити готівкою» передало (відступає) ТОВ ФК «Гефест», а ТОВ ФК «Гефест» набуло належне ТОВ «Кредити готівкою» права вимоги до боржників за кредитними договорами. Сторони погодили, що до ТОВ ФК «Гефест» переходять всі права, які належать ТОВ «Кредити готівкою» за кредитними договорами (в тому числі право на донарахування штрафних санкцій на умовах, передбачених кредитними договором) (а.с.18-19).

Факт переходу права вимоги до боржника ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00918 від 27 вересня 2019 року підтверджується реєстром вимоги від 12 грудня 2023 року (а.с.20).

13 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Гефест» та ОСОБА_1 було укладено договір № 13122023/1 відступленням права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Гефест» передало (відступило), а ОСОБА_1 набув належне ТОВ «ФК «Гефест» право вимоги до боржників за кредитними договорами. Сторони погодили, що до ОСОБА_1 переходять всі права, яка належать ТОВ «ФК «Гефест» за кредитними договорами (в тому числі право на донарахування штрафних санкцій на умовах, передбачених кредитними договором).

Відповідно до п. 1.5. вказаного договору, відступлення прав вимоги за цим договором вважатиметься здійсненим з моменту повного виконання ОСОБА_1 зобов`язання по оплаті прав, що відступаються (а.с.22-23).

13 грудня 2023 року, у день підписання договору № 13122023/1, ОСОБА_1 сплатив ціну прав, що відступаються (а.с. 25).

ОСОБА_2 зазначена серед боржників (під номером 306) у реєстрі вимоги від 06 травня 2024 року (а.с.24).

За розрахунками позивача, заборгованість ОСОБА_2 за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00918 від 27 вересня 2019 року станом на 01 травня 2024 року становить 290 129,77 грн (а.с.10).

ОСОБА_1 , вважаючи, що він на підставі укладеного 13 грудня 2023 року договору про відступлення права вимоги має право вимагати від ОСОБА_2 борг за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-00918 від 27 вересня 2019 року, звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦКУкраїни).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору і відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції, чинній на момент укладення договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги) вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Із наведеного слідує, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачала згідно постанови від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 вважала за необхідне відступити від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), лише конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Отже, якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором.

Докази на підтвердження того, що попередній кредитор ТОВ «ФК «Гефест» був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації, позивачем надані не були та в матеріалах справи відсутні.

Оскільки ОСОБА_1 уклав договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги як фізична особа, не маючи статусу суб`єкта підприємницької діяльності, ліцензій та дозволів на здійснення банківської діяльності, у тому числі за валютними операціями, правові підстави для задоволення даного позову відсутні.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2022 року у справі №214/932/16 за аналогічних правовідносин.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги з приводу доведеності факту набуття ОСОБА_1 права вимоги до ОСОБА_3 за договором про надання фінансового кредиту.

Підсумовуючи, апеляційний суд, беручи до уваги обставини даної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню із зазначених вище підстав, а саме через відсутність у позивача в силу закону права вимоги до боржника за договором про надання фінансового кредиту, внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом заміни мотивувальної його частини.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У ч. 4 ст. 376 ЦПК України зазначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. 367, 374, 6, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 серпня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк