КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/5941/24
УХВАЛА

15.10.2024 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., оглянувши матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11.10.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шапоренко Дмитра Володимировича про арешт коштів боржника ВП №75534554 від 01.10.2024 року;

- зобов`язати відповідача (Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешти з наступних рахунків позивача - ОСОБА_1 : 1) на ім`я ОСОБА_1 IBAN НОМЕР_1 , картка для виплат НОМЕР_2 , який відкритий в ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ», м. Одеса, Україна, для зарахування мені заробітної плати; 2) на ім`я ОСОБА_1 IBAN НОМЕР_3 , картка НОМЕР_4 , який відкритий в AT КБ «ПРИВАТБАНК»; 3) на ім`я ОСОБА_1 IBAN НОМЕР_5 , картка НОМЕР_6 , який відкритий в AT "УНІВЕРСАЛ БАНК";

- зобов`язати відповідача (Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) винести постанову про закриття виконавчого провадження ВП № 75534554 про стягнення з Позивача ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_7 ), у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, загальної суми у розмірі 4109 грн. 00 коп.;

- стягнути на користь позивача - ОСОБА_1 з відповідача - Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В. та передано головуючому 14.10.2024 року.

При вирішенні питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суддя прийшов до висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження у справі з огляду на наступне.

Як вбачається, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про оспорювання дій та рішень Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження №75534554 з примусового виконання постанови №985, виданої 06.05.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в порядку передбаченому КУпАП та стягнення штрафу в сумі 3400,00 грн., тобто в межах виконавчого провадження за яким позивач ОСОБА_1 є боржником.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд у Постанові від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 зауважив, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України.

Верховний Суд у вказаній постанові дійшов до висновку, що помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

За наслідком викладеного Верховний Суд у вказаній постанові дійшов до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково розглянули справу по суті та не врахували того, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20).

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 не знайшов підстав відступити від зазначених висновків.

Разом з тим, положення статті 447 ЦПК України застосовуються в межах виконавчого провадження за наслідками розгляду цивільної справи.

Однак, як вбачається з позову та доданих до нього доказів, позивач оскаржує дії та рішення державної виконавчої служби щодо виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності прийнятої в порядку КУпАП, а саме постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Виходячи з того, що заявником оскаржуються дії та рішення державної виконавчої служби при примусовому виконанні постанови про накладення адміністративного стягнення, прийнятої в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, а не за наслідками розгляду цивільної справи, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи викладене, суддя вважає необхідним відмовити у відкритті провадження за даним позовом.

Одночасно суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню.

На виконання вимог ч.5 ст.186 ЦПК України суддя роз`яснює позивачу його право звернення до суду із відповідними вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.186, ст. 260-261, 352-354 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили в момент її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею.

Суддя Калініченко Л. В.