Єдиний унікальний номер судової справи 482/1529/23
Номер провадження 22-ц/812/1180/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

14 жовтня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Могила Сергієм Миколайовичем, рішення, яке ухвалено Новоодеським районним судом Миколаївської області 31 травня 2024 року під головуванням судді Сергієнка С.А. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2023 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі АТ «Райффайзен Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» розмістив на власному офіційному сайті в мережі Інтернет «www.аval.ua» публічну пропозицію про надання громадянам банківських послуг на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль». У публічній пропозиції визначено, що фізична особа, яка виявила намір прийняти (акцептувати) цю публічну пропозицію, підписує заяву про акцепт публічної пропозиції /Угоду, за встановленою формою.

14 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Райффайзен Банк Аваль» та підписав Угоду №CMDPI-854746, відповідно до якої прийняв/акцептував публічну пропозицію AT «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в AT «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені та знаходяться у вільному доступі на сайті банку www.aval.ua, висловивши повну та безумовну згоду з її умовами.

02 вересня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1213203, за яким кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 62 436 грн 83 коп. строком до 02 вересня 2027 року (72 місяці) з фіксованою процентною ставкою з 02 вересня 2021 року 0.01% річних, починаючи з 03 листопада 2021 року 29.9% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, з урахуванням процентів.

В період воєнного стану за електронним зверненням відповідача через офіційний сайт позивача /в односторонньому порядку за ініціативою банку у зв`язку із несплатою позичальником прострочених та поточних відсотків за кредитом такі відсотки були капіталізовані до суми кредиту у розмірі 16 997 грн. 32 коп. (відповідно з 27 лютого 2022 року по 02 червня 2022 року та з 02 жовтня 2022 року по 02 лютого 2023 року). Зазначено, що таке збільшення кредиту не супроводжувалось видачею кредитних коштів позичальнику, зазначені реструктуризації проведено дистанційно без підписання паперових угод, без звернення клієнта до відділення банку, через офіційний сайт позивача, направлена на зменшення фінансового навантаження на відповідача в односторонньому порядку за ініціативою банку.

Взятий на себе обов`язок банк виконав належним чином, в той час як позичальник ОСОБА_1 належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримав, у зв`язку із чим станом на 03 березня 2023 року утворилась заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 82 926 грн. 55 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 76 516 грн. 87 коп., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 489 грн. 90 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 6 409 грн. 68 коп., у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 6 336 грн. 52 коп.

Посилаючись на викладені обставини, АТ «Райффайзен Банк»просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 достроково заборгованість за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1213203 від 02 вересня 2021 року в загальному розмірі 82 926 грн. 55 коп.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року позивача АТ «Райффайзен Банк» замінено на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ ФК «Кредит-Капітал»).

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2024 року позов ТОВ ФК «Кредит-Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість, яка виникла за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1213203 від 02 вересня 2021 року у сумі 82 926 грн. 55 коп., яка складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 76 516 грн. 87 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 6 409 грн. 68 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 2 684 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Могила С.М.,посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що жоден з нормативно-правових актів не передбачає права ініціювати дострокове повернення чи стягнення в судовому порядку всієї суми наданого кредиту без попереднього пред`явлення відповідної вимоги. Вимога щодо попереднього пред`явлення відповідної вимоги прямо пов`язана з можливістю стягнення заборгованості в судовому порядку, як всієї суми, так і певної частини такої заборгованості.

Між тим, позивач не надав до позовної заяви доказів отримання відповідачем письмової вимоги, обмежившись при цьому лише зазначенням в позовній заяві про її направлення. В той же час, трекінг поштового відправлення, на який посилався позивач, як на доказ направлення письмової вимоги відповідачу, не підтверджує вручення вказаного відправлення під час доставки відповідачу. При цьому, поштове відправлення вручене 04 квітня 2023 року в місті Миколаєві невідомій особі, а не відповідачу, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: будинок АДРЕСА_1 , куди і скеровувався відповідний лист, проте не дійшов по невстановленим причинам.

Окрім того, з наведеного судом обґрунтування підстав задоволення позову та стягнення певної суми заборгованості не зрозуміло чому суд керувався лише розрахунком заборгованості, а інші документи наявні у справі до уваги не взяв. Так, згідно наданої позивачем копії вимоги станом на 03 березня 2023 року загальна прострочена заборгованість відповідача складала 6 826 грн. 42 коп., а згідно графіку погашення кредиту, що є додатком до паспорту споживчого кредиту, відповідач мав повернути на вказану дату 31 195 грн.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Згідно заяви ТОВ ФК «Кредит-Капітал» від 11 жовтня 2024 року, представник позивача просив розглянути справу у його відсутність та апеляційну скаргу залишити без задоволення.

14 жовтня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Могила С.М.,надіслав на адресу апеляційної інстанції заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача. Доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримують та просять апеляційну скаргу задовольнити.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення таким вимогам відповідає.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 02 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувшись до АТ «Райффайзен Банк» підписав заяву на отримання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/121303, відповідно до якої він просив надати йому кредит в розмірі 60 000 грн. строком на 72 місяці (а.с.6).

Цього ж дня 02 вересня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір про надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1213203 (а.с.10-12).

Відповідно до п.1.3 вказаного договору банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 62 434 грн. 96 коп., а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування.

Згідно з п.2.1 кредит надається з метою:

2.1.1 придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

2.1.2 оплати клієнтом страхового платежу в розмірі 2 434 грн. 96 коп. на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя», страховим посередником якого виступає банк;

2.1.3 погашення заборгованості клієнта перед банківською установою в розмірі 30 787 грн. 50 коп. за споживчим кредитом, наданим на підставі договору про надання споживчого кредиту б/н від 10 червня 2021 року.

Відповідно до п.2.2 договору строк кредиту становить 72 місяці з 02 вересня 2021 року по визначену графіком дату останнього щомісячного платежу.

За умовами п. 2.3 договору передбачено, що процента ставка фіксована і становить:

на період з 02 вересня 2021 року по 02 листопада 2021 року (включно) розмір процентної ставки за кредитом складає 0.01% річних;

з 03 листопада 2021 року процентна ставка за кредитом застосовується в розмірі 29.9% річних, без укладання додаткової заяви до цієї заяви-договору.

Крім того, 02 вересня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився під підпис з:

Паспортом споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою», в якому визначено, зокрема, основні умови кредитування, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, тощо, а також графіком погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення (а.с.7-8);

графіком погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів, в якому визначено: планову дату платежу; суму погашення основної заборгованості за кредитом; суму погашення процентів за користування кредитом; загальну суму погашення заборгованості за кредитом; залишок погашення суми основної заборгованості за кредитом (а.с.8 зворот-9).

Згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у сумі 62 434 грн. 96 коп. шляхом їх перерахування на поточний рахунок відповідача, зазначений у п.1.1 заяви-договору про надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1213203 від 02 вересня 2021 року (а.с.14).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 станом на 03 березня 2023 року складає в загальному розмірі 82 926 грн. 55 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 76 516 грн. 87 коп., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 489 грн. 90 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 6 409 грн. 68 коп., у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 6 336 грн. 52 коп. (а.с.5).

31 березня 2023 року АТ «Райффайзен Банк» надіслав на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (лист №114/5-К-295686 від 29 березня 2023 року) (а.с.17).

20 жовтня 2023 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ ФК «Кредит- Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-64, зокрема за кредитним договором №014/380805/82/1213203 від 02 вересня 2021 року, укладеним АТ «Райффайзен Банк» з ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Реєстру Боржників до договору відступлення права вимоги №114/2-64 від 20 жовтня 2023 року (а.с.62-66,67).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд першої інстанції, встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань та неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором згідно з вимогами ст.ст.526,1054,1048 ЦК України, якими передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що у спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 , надання позичальнику кредитних коштів в розмірі, визначеному умовами договору, тобто виконання належним чином своїх обов`язків та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за таким договором.

У свою чергу позичальник ОСОБА_1 не спростував факту отримання кредитних коштів, а також факту неналежного виконання зобов`язань перед банком, у тому числі не спростував розмір заборгованості, заявленої до стягнення.

Відповідач у апеляційній скарзі посилається на те, що банк не надав доказів направлення первісним кредитором на його адресу повідомлення (вимоги) про порушення зобов`язань за кредитним договором та про дострокове повернення кредиту, а також доказів отримання ним такої вимоги, у зв`язку з чим не набув права достроково вимагати повернення кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються приписи законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року, який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК України у вказаній редакції).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.22 ч.1 ст.1 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон про захист прав споживачів)).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п.23 ч.1 ст.1 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року №1734-VІІ «Про споживче кредитування» (далі - Закон про споживче кредитування), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон про захист прав споживачів застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону про споживче кредитування (стаття 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону про захист прав споживачів. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон про споживче кредитування, а у частині, що йому не суперечить, - також Закон про захист прав споживачів.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (див. постанова Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (ч.10 ст.11 Закону про захист прав споживачів зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Відповідно до правової позиції, викладеної у пунктах 20-21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Положення ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, втратили чинність, проте аналогічним чином обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту передбачено ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування».

З матеріалів справи убачається, що 02 вересня 2021 року між сторонами укладено договір. Кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, а відтак на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.9.5 кредитного договору сторони узгодили, що банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, та штрафних санкцій, у випадку невиконання клієнтом умов заяви-договору, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Враховуючи, що кредитні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням договору, то спірні правовідносини, що стосуються дострокового повернення кредиту, врегульовані положеннями ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що уразі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Тобто, якщо кредитор за вищевказаними наслідками бажає дострокового повернення всього кредиту, то повинен направити вимогу клієнту та повідомити його, що у випадку не погашення прострочки протягом 30 днів (60 днів за іпотекою) настане момент сплати всієї суми виданих коштів. Протягом вказаного строку позичальник може погасити вказану суму, що призведе до втрати чинності вимоги кредитора та, як наслідок, до повернення у графік платежів.

За відсутності факту належного направлення кредитором вимоги позичальнику про усунення порушень кредитного договору, суд може стягнути лише прострочену суму боргу, а платежі, за якими строк сплати ще не настав, ні.

Умовами договору не перебачено встановлення обов`язку повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа.

Між тим, із матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2023 року поштою позивач направив на адресу відповідача досудову письмову вимогу щодо дострокового виконання договірних зобов`язань, в якій банк вимагав протягом 30 календарних днів з дня одержання цього повідомлення погасити заборгованість.

На підтвердження направлення такого повідомлення позивачем надано копію чека від 31 березня 2023 року, список згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих. Тобто у справі наявні докази виконання позивачем вимог ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», якою врегульовано порядок дострокового погашення кредиту.

У визначені первісним кредитором строки вимоги позичальником не виконані, заборгованість повернуто так і не було.

Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за споживчим кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором.

Вивчивши наведені докази, колегія суддів зазначає, що повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав повідомлення. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 липня 2022 року у справі № 752/11645/19.

Згідно трекінгу поштового відправлення Укрпошти за №000, досудова вимога вручена адресату особисто 04 квітня 2023 року. Будь-яких доказів на підтвердження того, що адресат не отримував поштову кореспонденцію, матеріали справи не містять.

Отже, у справі, що переглядається, підтверджені обставини направлення поштою 31 березня 2023 року АТ «Райффайзен Банк» відповідачу вимоги про дострокове погашення кредиту, тому право вимоги на дострокове повернення всієї суми заборгованості виникає у кредитора з 31 календарного дня з дати отримання цієї вимоги, тобто з 05 травня 2023 року. До суду про стягнення всієї суми заборгованості банк звернувся 12 липня 2023 року, тобто після спливу 30 календарних днів з дати отримання вимоги про усунення порушень умов кредитного договору.

На момент звернення банку з даним позовом до суду, вимога про усунення порушень кредитного договору та дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів позичальником не виконана (протилежного не встановлено).

Отже, суд першої інстанції правомірно встановив факт дотримання кредитором обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, що з урахуванням наведених вище положень законодавства свідчить про наявність у позивача права на дострокове стягнення заборгованості за договором, тобто заборгованості, строк повернення якої є таким, що настав.

Таким чином, кредитор реалізував своє право, передбачене ст.1050 ЦК України, та змінив строк виконання основного зобов`язання. Отже, суд першої інстанції правомірно врахував, що позивач довів, що настав обов`язок у позичальника достроково погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.

Інші доводи апелційної скарги фактично зводяться до незгоди відповідача із висновками райнного суду в частині задоволенних позовних вимог та містять посилання на обставини, які були дослідженні і оцінені судом й висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Могила С.М., залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Могила Сергієм Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 16 жовтня 2024 року