Справа № 344/8241/24
Провадження № 2-о/342/122/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Андріюк І.Г.,

з участю секретаря судового засідання Сьомкайло І.-М.І.,

з матеріалами заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Голуб Григорій Степанович, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки і піклування - Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голуб Г.С., звернувся до суду із заявою та просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що під час шлюбу із ОСОБА_2 , що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10.04.2023 року розірвано, народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу син проживав з ним, оскільки мати з кінця 2018 року переїхала до Німеччини спочатку тимчасово, а з травня 2023 року проживає там постійно, тому заявник виховує та утримує дитину самостійно. В обґрунтування мети встановлення факту самостійного виховання та утримання сина зазначив, що це необхідно для захисту та реалізації законних прав та інтересів дитини, його прав як заявника, та заради уникнення суперечностей при визначенні даного факту зі сторони органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших фізичних та юридичних осіб.

Ухвалою суду від 05.07.2024 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати в порядку окремого провадження.

У жодне судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник заявника - адвокат Голуб Г.С. двічі, 07.10 та 15.10 подав до суду заяви про розгляд справи за відсутності заявника та без його участі, вимоги заяви підтримують.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та судові повістки було надіслано заінтересованій особі ОСОБА_2 за адресою її реєстрації, проте повернулися до суду із відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», «відсутня адреса одержувача». Також остання повідомлялася про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Представник Органу опіки і піклування - Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судове засідання не з`явився. Судові повістки направлялися в електронному вигляді та документи доставлено до електронного кабінету.

Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Отже, заінтересовані особи про причини неявки у судове засідання суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали, отже вважаються такими, що не з`явилася у судове засідання без поважних причин.

Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали заяви та долучені до неї документи, доцільно зазначити наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно з ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про цивільне право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 752/20365/16-ц, від 05.12.2019 у справі № 750/9847/18, від 03.02.2021 у справі № 644/9753/19, від 16.06.2021 у справі № 643/6447/19/19, від 08.09.2021 у справі № 641/5187/20.

У даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у шлюбі із ОСОБА_2 .

Метою встановлення факту заявник визначив захист прав та інтересів дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що займається вихованням та утриманням сина.

Питання утримання малолітніх, неповнолітніх дітей, врегульовані положеннями Сімейного кодексу України. Так, відповідно до ст. 180 СК України, саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, питання утримання дітей унормовано положеннями СК України, відповідно до положень якого саме батьки (мати та батько) зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, при цьому ці питання батьки вирішують за домовленістю між собою, а у разі відсутності такої домовленості у судовому порядку, шляхом звернення до суду з позовом, або заявою про видачу судового наказу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у шлюбі із ОСОБА_2 , та рішенням Городенківського районного суду від 10.04.2023, яке набрало законної сили 11.05.2023, шлюб між ними розірвано.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Раковецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 19.08.2015, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Отже, відповідно до положень СК України, утримувати малолітнього ОСОБА_3 до досягнення повноліття зобов`язані батьки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що встановлення юридичного факту може вплинути на права матері малолітнього, ОСОБА_2 , а тому факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право.

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Також заявник не надав суду доказів, що заінтересована особа ОСОБА_2 , матір малолітнього ОСОБА_3 , умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків.

Крім цього, матеріали заяви не містять доказів того, що виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника залежить від встановлення факту, з приводу якого подана заява.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2024 року (справа № 201/5972/22) інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в СК України.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 260, 293, 315, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Голуб Григорій Степанович, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки і піклування - Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15.10.2024.

Суддя І.Г.Андріюк